ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2026 року	 	Справа № 926/2853-б/24(926/2937/25)	

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого – судді МАТУЩАКА О.І. 
суддів СКРИПЧУК О.С.
КРАВЧУК Н.М. 

За участю секретаря судового засідання Телинько Я.П.
За участю представника апелянта – Мартинчук В.В.(адвокат);

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.ЗАГС №01- 05/3678/25 від 11.12.2025)

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.11.2025 ( суддя Дутка В.В.)

у справі  №926/2853-б/24(926/2937/25)

за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Груп", м. Чернівці

до Фізичної особи-підприємця Харчинської Валерії Вікторівни, м. Київ

про стягнення 75 000,00 грн

в межах справи №926/2853-б/24

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Роско Груп", м. Чернівці

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.
В провадженні Господарського суду Чернівецької області перебуває справа №926/2853-б/24 про банкрутство ТОВ «Роско Груп».
Постановою суду від 07.05.2025 припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано ТОВ «Роско Груп» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кочин Н.В.
03.09.2025 ТОВ "Роско Груп" в особі ліквідатора Кочин Н.В. звернулося до суду із позовом до ФОП Харчинської В.В. про стягнення заборгованості в сумі 75 000,00 грн, як безпідставно набутого майна (грошових коштів) в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України).
Господарський суд Чернівецької області рішенням від 10.11.2025 позов задовольнив. Стягнув із ФОП Харчинської В.В. на користь ТОВ "Роско Груп" 75 000, 00 грн безпідставно отриманих коштів та 2 422, 40 грн судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що відповідачка без достатньої правової підстави набула та утримує грошові кошти позивача в сумі 75 000,00 грн, оскільки між сторонами відсутній належним чином укладений цивільно-правовий договір або інші правові підстави для отримання спірних коштів, а тому такі підлягають поверненню як безпідставно набуті відповідно до ст. 1212 ЦК України.
Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи. 
Відповідачка подала апеляційну скаргу на зазначене рішення суду, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.11.2025 та прийняти нове, яким частково задоволити позовні вимоги в розмірі 3 290, 00 грн, а у іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Апелянтка покликається на те, що 12.05.2017 повернула ТОВ «Роско Груп» 71 710 грн через термінал у відділенні АТ КБ «ПриватБанк». Однак підтвердити це документально не може, оскільки через сплив понад 8 років квитанції та чеки не збереглися.
Звертає увагу, що з об`єктивних причин не могла взяти участь у розгляді справи у суді першої інстанції та вчинити відповідні процесуальні дії на реалізацію своїх процесуальних прав, зокрема надати до суду заперечення щодо доводів позивача і відповідні докази, а також звернутись до суду із клопотанням про витребування доказів.
Враховуючи зазначене, апелянткою також було заявлено клопотання про поновлення строку на подання доказів та на подання клопотання про витребування доказів. Також заявлено клопотання про витребування доказів.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 05.03.2026 задовольнив клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання доказів та на подання клопотання про витребування доказів. Задовольнив клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, витребував у ТОВ «Роско Груп» витяг з банківської виписки по рахунку ТОВ «Роско Груп» НОМЕР_1 за безперервний період з 01.05.2017 по 31.05.2017 та у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо операції від 12.05.2017 за рахунком ОСОБА_1 (рахунок № НОМЕР_2 , угода № НОМЕР_3 ) щодо платежу на суму 71 710 грн, зокрема відомості про отримувача вказаних грошових коштів, та його повні реквізити. Зобов`язав вказані докази надіслати на адресу Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали.
Від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь про неможливість виконання ухвали суду від 05.03.2026 через відсутність витребуваної інформації у зв?язку із строком давності.
06.02.2026 через систему «Електронний суд» представниця ініціюючого кредитора – ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" подала заперечення щодо долучення доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду та відзив на апеляційну скаргу.
Зазначені процесуальні документи залишені ухвалою суду від 05.03.2026 без розгляду, оскільки подані поза межами встановленого судом строку.
16.04.2026 в судовому засіданні взяв участь представник апелянтки, який навів доводи по суті апеляційної скарги та просив її задовольнити. 
Арбітражна керуюча Кочин Н.В. у судове засідання не з`явилася, водночас подала клопотання про проведення судового засідання без її участі у зв`язку із сімейними обставинами.
Фактичні обставини справи та оцінка суду.
Судом першої інстанції встановлено, що під час виконання обов`язків ліквідатора по справі про банкрутство ТОВ «Роско Груп» ОСОБА_2 стало відомо, що розмір дебіторської та кредиторської заборгованостей Товариства збільшився протягом останніх років.
На переконання ліквідатора, Товариство направляло отримані від реалізації товарів та наявні кошти на безпідставне перерахування на користь різного роду одержувачів, при цьому, не розраховувалось зі своїми постачальниками, а також не здійснювало виконання існуючих грошових зобов`язань.
За результатами вжитих ліквідаторкою заходів в межах справи №926/2853-б/24 про банкрутство ТОВ «Роско Груп» отримано інформацію у вигляді банківських виписок від АТ КБ «Приватбанк» та АТ «ОТП Банк».
Виходячи із аналізу отриманої та наявної інформації щодо активів боржника та розпорядженням ним такими до порушення справи про банкрутство, а також відповідно до банківських виписок встановлено, що Харчинською В.В. із поточного рахунку ТОВ «Роско Груп», відкритого в АТ КБ «Приватбанк» та АТ «ОТП Банк», було отримано грошові кошти відповідно до наступної інформації/даних: 03.05.2017 поворотна фінансова допомога по дог.№03/05-1 від 03.05.2017 без ПДВ на суму 75 000,00 грн.
У зв`язку із проведенням ліквідаційної процедури у справі №926/2853-б/24 про банкрутство ТОВ «Роско Груп», відповідно до норм КУзПБ, ліквідатором позивача було направлено на адресу відповідачки вимогу вих. №273/25 від 14.04.2025 про повернення майна (погашення дебіторської заборгованості). Однак вказана вимога позивача залишена без задоволення.
Враховуючи зазначене, позивач звернувся із позовом у цій справі, покликаючись на те, що кошти в сумі 75 000,00 грн, у розумінні ст. 1212 ЦК України, вважаються такими, що безпідставно набуті Харчинською В.В., оскільки у ліквідатора відсутні докази укладання між сторонами цивільно - правового договору.
Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами відсутній належним чином укладений цивільно-правовий договір, відповідачкою не подані докази наявності правових підстав для утримання спірних коштів, а тому такі кошти підлягають поверненню як безпідставно набуті відповідно до ст. 1212 ЦК України.
Натомість ОСОБА_1 покликалася на те, що 12.05.2017 вона повернула ТОВ «Роско Груп» грошові кошти у розмірі 71 710 грн. Зазначена операція була здійснена нею у відділенні АТ КБ «Приватбанк» за допомогою терміналу. Разом з тим, у зв`язку з спливом істотного часу з моменту вчинення вказаної операції (більше, ніж 8 років), у неї не збереглись банківські документи (квитанції, чеки тощо) щодо вказаної транзакції.
Правовою підставою цього позову ліквідаторка ТОВ «Роско Груп» зазначило ст. 1212 ЦК України, оскільки у неї відсутні докази (договори тощо) наявності між позивачем та відповідачем правовідносин.
Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.
Так, згідно з ч. 1-3 ст.1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК).
Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.
Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.
Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.
Як було зазначено вище, підставою для звернення із цим позовом стало встановлення ліквідаторкою позивача обставин перерахування Товариством коштів ОСОБА_1 . Як свідчать матеріали справи, вказані обставини стали відомі ліквідаторці із аналізу банківських виписок позивача від АТ КБ "Приватбанк" та АТ "ОТПБАНК". 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на запит арбітражної керуючої, АТ КБ «Приватбанк» надало їй виписку по рахунку ТОВ «Роско Груп» № НОМЕР_1 за період з 01.01.2017 по 13.02.2020.
Проте до позовної заяви представником позивача – арбітражною керуючою Кочин Н.В. долучено лише окремі сторінки вказаної вище виписки. Зокрема, така не містить даних про рух коштів за період з 04.05.2017 по 08.10.2019.
Враховуючи зазначене, з метою встановлення дійсних обставин у справі, Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 05.03.2026 задовольнив клопотання ОСОБА_1 та витребував у у ТОВ «Роско Груп» витяг з банківської виписки по рахунку ТОВ «Роско Груп» НОМЕР_1 за безперервний період з 01.05.2017 по 31.05.2017. Зобов`язав вказані докази надіслати на адресу Західного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали.
Стаття 42 ГПК України визначає права та обов`язки учасників справи. Згідно із ч. ч. 2, 4 вказаної статті учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. 
Відповідно д ст. 10 Кодексу України з процедур банкрутства (надалі – КУзПБ) арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.
Згідно із ч. 1 ст. 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута.
Колегія суддів зазначає, що ТОВ «Роско Груп», від імені якого діє арбітражна керуюча Кочин Н.В., не виконало вимоги ухвали суду щодо надання витребуваних доказів, а саме витягу з банківської виписки за визначений судом період, та не повідомило суд про неможливість їх подання у встановлений строк.
Таким чином, арбітражна керуюча Кочин Н.В. не виконала процесуальні обов`язки, передбачені ч.ч. 2– 4 ст. 42 ГПК України, зокрема подавати витребувані судом докази та сприяти всебічному і повному встановленню обставин справи.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Згідно із ст. ст. 7 - 10 ст. 81 ГПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.
Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.
У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Частина 4 ст. 13 ГПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів бере до уваги, що саме у позивача, як власника рахунку та особи, у розпорядженні якої перебувають первинні банківські документи, наявні докази (повна банківська виписка за відповідний період), які можуть підтвердити або спростувати доводи відповідачки щодо повернення грошових коштів 12.05.2017. При цьому, відповідачка обґрунтовано зазначила про неможливість самостійного подання таких доказів, як і неможливість надання таких АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку зі спливом значного часу.
Однак позивач вимоги ухвали суду про витребування доказів не виконав, витребувані документи не подав та не повідомив суд про поважні причини їх неподання, чим не виконав покладені на нього процесуальні обов`язки, визначені ст. 42 ГПК України, а тому несе ризик настання негативних наслідків такої процесуальної поведінки.
За таких обставин, враховуючи приписи ст. 81 ГПК України та те, що саме позивач ухилився від подання доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про визнання встановленою обставини, для з`ясування якої такі докази витребовувались, а саме факту повернення відповідачкою позивачу грошових коштів у розмірі 71 710 грн.
Оскільки обов`язок повернення майна виникає лише за умови його фактичного збереження у набувача без достатньої правової підстави, встановлення обставини часткового повернення коштів свідчить про відсутність у відповідачки безпідставного збагачення в частині 71 710 грн.
Відтак у цій частині заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають відмові.
Відповідно ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню в частині стягнення 71 710 грн із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Судові витрати.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позову на 4,39% витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача у відповідній частині, 95,61% судового збору підлягає покладенню на позивача.
За подання позовної заяви у цій справі судовий збір становить 2422,40 грн, а за подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 3 633, 60 грн.
Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 106, 35 грн підлягає покладенню на відповідача, а в розмірі 2 316,05 грн — на позивача.
За розгляд справи в суді апеляційної інстанції на позивача підлягає покладенню судовий збір у розмірі 3 474,05 грн, тоді як за відповідачем залишається судовий збір у розмірі 159, 55 грн.
Частиною 11 ст. 129 ГПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. В такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З урахуванням приписів ч. 11 ст. 129 ГПК України та здійснивши взаємне зарахування сум судового збору, суд дійшов висновку, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 3 367,70 грн судового збору, при цьому сторони звільняються від обов`язку здійснювати взаємні розрахунки в іншій частині.
Керуючись ст. 129, 269-270, 275, 277, 281-284 ГПК України,
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.11.2025 у справі №926/2853-б/24 (926/2937/25) в частині задоволення позову про стягнення 71 710, 00 грн скасувати і прийняти у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

3. В іншій частині оскаржуване рішення Господарського суду Чернівецької області від 10.11.2025 у справі №926/2853-б/24 (926/2937/25) залишити без змін.

4. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Роско Груп» (58000, м. Чернівці, вул. Головна, буд. 122А; код ЄДРПОУ 36063919) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 3 367,70 грн судового збору в порядку та на умовах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Головуючий-суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК