П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41754/25	
перша інстанція: суддя Юхтенко Л.Р.,
повний текст судового рішення
складено 02.03.2026, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої-судді – Казанчук Г.П.
суддів – Градовського Ю.М., Єщенка О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одеса апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН :

До Одеського окружного адміністративного суду 17 грудня 2025 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просив: 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 під час служби у в/ч НОМЕР_1 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022, за виключенням вже виплаченої частини індексації;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 з 24.02.2022 по 31.05.2022 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – жовтень 2020 р., з урахуванням абзаців 3-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та виплатити ОСОБА_1 її недоотриману частину. 
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення під час служби у в/ч НОМЕР_1 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 (включно) з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення. 
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 з 24.02.2022 по 31.05.2022 (включно) в сторону збільшення відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 під час служби у НОМЕР_2 ОБрТрО (в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 ) за період з 01.06.2022 по 31.12.2022, за виключенням вже виплаченої частини індексації;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у НОМЕР_2 ОБрТрО (в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 ) з 01.06.2022 по 31.12.2022 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – жовтень 2020 р., з урахуванням абзаців 3-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та виплатити ОСОБА_1 її недоотриману частину. 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення під час служби у НОМЕР_2 ОБрТрО (в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_4 ) за період з 01.06.2022 по 16.12.2025 (включно), а також грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2025 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 320/29450/24 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, та із застосуванням з 18 червня 2025 року розміру 1762 грн для визначення розмірів складових грошового забезпечення; 
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення за період проходження військової служби у НОМЕР_2 ОБрТрО (в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_4 ) з 01.06.2022 по 16.12.2025 (включно), а також грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2025 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в сторону збільшення відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 320/29450/24) за періоди: з 01.06.2022 по 31.12.2022 – із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022; з 01.01.2023 по 31.12.2023 – із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023; з 01.01.2024 по 31.12.2024 – із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2024; з 01.01.2025 по 16.12.2025 – із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2025, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт;
- судові витрати покласти солідарно на відповідачів – ІНФОРМАЦІЯ_2 та Військову частину НОМЕР_1 . Стягнути з відповідачів витрати на професійну правову допомогу, сформовані на день ухвалення рішення у справі, у сумі 8000 гривень на користь позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що позивач перебуває на військовій службі у НОМЕР_2 окремій бригаді територіальної оборони ( НОМЕР_2 ОБрТрО) (в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_4 ) з 24.02.2022 по теперішній час, у період з 24.02.2022 по 26.12.2022 ОСОБА_1 проходив військову службу у в/ ч НОМЕР_1 , у період з 28.12.2022 по 24.02.2023 – у в/ч НОМЕР_3 , у період з 26.02.2023 по 25.10.2023 – у в/ч НОМЕР_4 та з 27.10.2023 по теперішній час – у в/ч НОМЕР_1 . Таким чином, нарахування та виплати грошового забезпечення Позивачу під час служби у НОМЕР_2 ОБрТрО (в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_4 ) здійснювалися: у період з 24.02.2022 по 31.05.2022 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 01.06.2022 по теперішній час – військовою частиною НОМЕР_1 .
Представник позивача зазначає, що за вказаний період військової служби Позивачу була нарахована та виплачена лише частка індексації грошового забезпечення, а саме: за червень 2022 р. в сумі 1017,21 грн, за липень 2022 р. в сумі 1066,00 грн, за серпень-жовтень 2022 р. в сумі 1281,80 грн/щомісячно, за листопад 2022 р. в сумі 1424,80 грн та за грудень 2022 р. в сумі 1233,60 грн та 189,78 грн, що підтверджується довідкою щодо нарахованого та виплаченого грошового забезпечення в/ч НОМЕР_1 (в/ч НОМЕР_4 , в/ч НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 . 
Також представник позивача вважає, що у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення військовослужбовців на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, яка набрала чинності 01 березня 2018 року, та постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 року № 1038, яка набрала чинності 03 листопада 2020 року та внесла зміни до постанови № 704 і почала діяти з 01 жовтня 2020 року, індексація грошового забезпечення Позивача в період з 24.02.2022 по 31.12.2022 мала проводитися із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) – жовтень 2020 р.
Крім того, представник позивача зазначає, що у період з 24.02.2022 по 19.05.2023 Відповідач нараховував грошове забезпечення Позивача виходячи із розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018 (1762 грн), що є протиправним. 
Також представник позивача зазначив, що 12 травня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704», яка набрала чинності 20 травня 2023 року. Відповідно до пункту 2 Постанови № 481 внесено зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». 
Однак у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2025 року у справі № 320/29450/24 колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний пункт 2 Постанови № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 прийнято всупереч вимогам пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VIII, змінює умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців, а відтак є протиправним та підлягає визнанню нечинним в цій частині. 
Таким чином, з 18.06.2025 – з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 320/29450/24 – виникли підстави для встановлення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704. Натомість у період з 20.05.2023 по 16.12.2025 грошове забезпечення Позивача, його щомісячні додаткові та одноразові додаткові види грошового забезпечення Відповідач 2 продовжував обраховувати виходячи з розміру 1762 гривні.
До суду 05 січня 2026 року від відповідача – Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що Військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем в частині позовних вимог, що стосуються перерахунку грошового забезпечення (у т.ч. індексації) за період з 27.12.2022 по 26.10.2023 через те, що Позивач протягом вказаного періоду не перебував у списках особового складу та на забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , а проходив службу: - в період 28.12.2022 по 24.02.2023 – у військовій частині НОМЕР_3 на посаді водія відділення управління мінометної батареї; - в період 26.02.2023 по 25.10.2023 – у військовій частині НОМЕР_4 на посаді старшого водія 2 мінометного взводу мінометної батареї. Військові частини НОМЕР_3 та НОМЕР_4 протягом спірного періоду у якості окремих батальйонів оперативно підпорядковувались військовій частині НОМЕР_1 з наявними у їх штаті власними підрозділами фінансово-економічного забезпечення, групою персоналу, помічником командира батальйону з правової роботи тощо, які безпосередньо задіяні до процесу нарахування і виплати грошового забезпечення Позивачеві.
Крім того, представник відповідача вважає, що позивачем порушено строки звернення до суду, передбачені статтею 233 КЗпП України. Так, представник відповідача зазначає, що позивач проходить службу з 24.02.2022 по теперішній час та вимагає здійснення перерахунку грошового забезпечення за період з 24.02.2022 по 16.12.2025, відповідно, протягом спірного періоду підлягають застосуванню різні редакції статті 233 КЗпП.
26 лютого 2026 року від відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив поновити строк на подачу відзиву та зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких можна дійти висновку, що у позивача відбулись зміни посадового окладу з 01.03.2018 року. Тому, представник відповідача зазначає, що можна дійти висновку, що у позивача не виникло право для нарахування й виплати йому індексації-різниці відповідно до приписів абзаців 4,6 Порядку № 1078.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року позовну заяву Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення під час служби у в/ч НОМЕР_1 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити перерахунок та виплату основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії ОСОБА_1 за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний календарний рік (на 01.01.2022 – 2481 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт, що відповідав у цей період займаній посаді та військовому званню ОСОБА_1 згідно з додатками постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням здійснених виплат.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення під час служби у НОМЕР_2 ОБрТрО (в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_4 ) за період з 01.06.2022 по 16.12.2025 включно, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року.
Зобов`язано Військову частину здійснити перерахунок та виплату основних та додаткових видів грошового забезпечення та премії за період з 01.06.2022 по 16.12.2025 включно, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2025 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік ОСОБА_1 , на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний календарний рік (на 01.01.2022 – 2481 грн, на 01.01.2023 - 2684 грн, на 01.01.2024 -3028 грн, на 01.01.2025 – 3028 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт, що відповідав у цей період займаній посаді та військовому званню ОСОБА_1 згідно з додатками постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", з урахуванням здійснених виплат.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що грошове забезпечення позивача слід перерахувати у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом І інстанції безпідставно не враховано, що військова частина НОМЕР_1 не є належним відповідачем в частині позовних вимог, що стосуються перерахунку грошового забезпечення за період з 27.12.2022 по 26.10.2023 через те, що Позивач протягом вказаного періоду не перебував у списках особового складу та на забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , а проходив службу: в період 28.12.2022 по 24.02.2023 – у військовій частині НОМЕР_3 на посаді водія відділення управління мінометної батареї; в період 26.02.2023 по 25.10.2023 – у військовій частині НОМЕР_4 на посаді старшого водія 2 мінометного взводу мінометної батареї.
Військові частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) та військова частина НОМЕР_4 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) протягом спірного періоду у якості окремих батальйонів оперативно підпорядковувались військовій частині НОМЕР_1 з наявними у їх штаті власними підрозділами фінансово-економічного забезпечення, групою персоналу, помічником командира батальйону з правової роботи тощо, які безпосередньо задіяні до процесу нарахування і виплати грошового забезпечення Позивачеві (видавали та погоджували відповідні накази, готували розрахунково платіжні відомості).
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2026 року відкрито апеляційне провадження і призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до вимог статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що позивач – ОСОБА_1 , проходить військову службу у період з 24.02.2022 по день звернення до суду - 16.12.2025.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2022 №63 ОСОБА_1 відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом вважати призначеним за штатом воєнного часу до військової частини НОМЕР_1 (а.с.27).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.12.2022 №397 ОСОБА_1 , який наказом військової частини НОМЕР_1 від 19.12.2022 №129-РС зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 , вважати таким, що 26 грудня 2022 року справи та посаду здав і вибув до військової частини НОМЕР_3 (а.с.28).
За наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 28.12.2022 №337 ОСОБА_1 зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_3 (а.с.29).
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 24.02.2023 №55 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.30).
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 26.02.2023 №61 ОСОБА_1 з 26 лютого 2023 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 (а.с.31).
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 25.10.2023 №306 ОСОБА_1 з 25 жовтня 2023 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 (а.с.32).
Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2023 №308 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.33).
Вказані обставини також підтверджуються інформацією з військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_7 (а.с.13-18).
Відповідно до карток особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_1 за період 2022 - 2025 роки, складові грошового забезпечення позивача були нараховані та виплачені виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018 та 1762 грн.
Отже, наявність протиправної бездіяльності щодо не нарахування та не виплати грошового забезпечення у повному розмірі, є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.
Перш за все, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вирішив питання про перерахунок грошового забезпечення за періоди, коли позивач перебував на військовій службу у військових частинах, які не були залучені в якості відповідачів під час розгляду справи.
Відповідачами у даній справі є ІНФОРМАЦІЯ_5 та військова частина НОМЕР_1 . При цьому, згідно встановленим обставинам, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 24 лютого 2022 по 26 грудня 2022 та з 27 жовтня 2023 по день звернення з позовом до суду.
Водночас, у період з 28 грудня 2022 по 24 лютого 2023 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , а у період з 26 лютого 2023 року по 25 жовтня 2023 року – у військовій частині НОМЕР_4 .
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно наказу Міністерства оборони України №280 від 22.05.2017 «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України» розроблено правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України.
Фінансове забезпечення військової частини здійснюється відповідно до чинного законодавства України, цих Правил, вказівок та роз`яснень Департаменту фінансів Міністерства оборони України, забезпечувальних фінансових органів та відповідних служб забезпечення (в межах їх відповідальності).
Військова частина, не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, зараховується на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня на підставі відповідних директив (рішень).
Командир військової частини, зарахованої на фінансове забезпечення до військової частини - розпорядника коштів третього рівня, організовує своєчасне оформлення та подання розпоряднику коштів усіх документів, необхідних для здійснення належного фінансового забезпечення військової частини.
У відповідності до Наказу №280 фінансове забезпечення - це система заходів, що включає фінансове планування, отримання, зберігання, економне, ефективне і цільове використання коштів відповідно до вимог чинного законодавства України, організацію обліку та звітності з метою виконання військовою частиною покладених на неї завдань.
Начальник фінансового органу військової частини - розпорядника коштів третього рівня, до якої на фінансове забезпечення зараховані інші військові частини, розробляє положення про спільне фінансове господарство, в якому зазначаються права та обов`язки, порядок взаємодії посадових осіб щодо здійснення фінансового забезпечення таких військових частин, у тому числі щодо своєчасного оформлення та подання до фінансового органу військової частини - розпорядника коштів необхідних документів (розпорядчих, розрахункових, фінансово-планових тощо). Зазначене положення затверджується командиром військової частини - розпорядником коштів третього рівня, погоджується забезпечувальним фінансовим органом та доводиться до військових частин, які зараховані на фінансове забезпечення. Первинні документи, заявки на кошти, платіжні доручення, грошові атестати військовослужбовців, розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, заробітної плати працівникам та інші виплати підписують посадові особи розпорядника коштів та посадові особи (виконавці документів) військової частини, яка знаходиться на фінансовому забезпеченні.
Відповідно Положення про спільне фінансове господарство, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.09.2022 № 349, військова частина НОМЕР_8 разом із військовою частиною НОМЕР_1 та деякими іншими військовими частинами утворила спільне фінансове господарство та була зарахована на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
За умовами цього Положення нарахування (обчислення) грошового забезпечення та інших виплат особовому складу військових частин (установ), зарахованих на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , здійснюється особовим складом фінансово-економічних служб відповідних військових частин (відповідно до розподілу функціональних обов`язків). 
У Положенні розкрито функції та повноваження посадових осіб військових частин, підпорядкованих військовій частині НОМЕР_1 (як бригаді), та вказано, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців. 
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника), що відповідає абз. 1, 5 п. 8 розд. І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.
З викладеного вбачається, що під час проходження позивачем військової служби у військових частинах НОМЕР_3 та НОМЕР_4 у період з 28.12.2022 по 24.02.2023 по та 26.02.2023, саме ці військові частини були уповноважені нараховувати грошове забезпечення позивачу.
Військова частина НОМЕР_1 , яка визначена відповідачем у даній справі, у порядку дії спільного фінансового господарства лише здійснює виплати (перераховує кошти) військовослужбовцям на підставі розрахункових документів, надісланих підпорядкованими військовими частинами, і в даному випадку саме військові частини НОМЕР_3 та НОМЕР_4 мали би здійснбвати (у випадку задоволення позову у межах позовних вимог) нарахування спірних виплат, зазначених у позовній заяві.
Дії ж у частині виплати, яких позивач вимагає від військової частини НОМЕР_1 , є похідними від потенційного задоволення судом позовних вимог у частині зобов`язання військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_4 здійснити перерахунок. Оскільки ці дії мали би здійснюватися в силу діючих нормативних приписів, відповідна вимога до військової частини НОМЕР_1 є передчасною.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає вірним доводи апелянта, що військова частина НОМЕР_1 є неналежним відповідачем у цій справі щодо періоду з 28.12.2022 по 25.10.2023, оскільки між останніми та позивачем відсутній спір. 
Військова частина НОМЕР_1 не здійснювала нарахування (обчислення) спірних сум, тобто будь - яких прав позивача не порушувала протягом періоду з 28.12.2022 по 25.10.2023. Крім того, позивач не зверталася до військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_4 із клопотанням/вимогою здійснити певні дії (перерахунок) та не отримувала відмови у здійсненні таких дій.
Положення частини другої - третьої статті 48 КАС України передбачають, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Відтак, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Крім того, обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Одеській окружний адміністративний суд не надав належної оцінки доводам відповідача, викладеним у відзиві на позовну заяву та не з`ясував належне коло відповідачів у справі.
Відповідно до статті 48 КАС України, заміна неналежного відповідача або залучення до справи співвідповідача може проводитися виключно судом першої інстанції, оскільки наслідком таких дій є розгляд справи спочатку. 
Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості заміни неналежної сторони у справі або залучення співвідповідача, це може проводитися виключно судом першої інстанції.
Аналогічна правова позиція викладена верховним Судом в постанові по справі № від 07.04.2020 по справі №200/9346/16-а, від 07.04.2020 по справі №501/1397/17, від 28.11.2019 по справі №826/12172/18, від 24.09.2019 по справі №344/19007/18 та від 26.08.2020 року по справі № 500/2972/17.
Оскільки справу розглянуто судом першої інстанції до неналежного відповідача щодо періоду з 28.12.2022 по 25.10.2023, це є порушенням вимог процесуального права та підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 та п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, рішення суду першої інстанції щодо періоду з 28.12.2022 по 25.10.2023 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо періоду з 28.12.2022 по 25.10.2023.
Стосовно рішення суду в частині задоволених позовних вимог за період з 24 лютого 2022 по 26 грудня 2022 року та з 27 жовтня 2023 по 16 грудня 2025 року (день звернення до суду), колегія суддів зазначає наступне.
Перш за все, колегія суддів звертає увагу, що протягом періоду 24.02.2022 - 26.12.2022, позивач проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 , а відтак саме цей військовий орган є належним відповідачем за цей період, а не як визначив суд першої інстанці - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. 
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
На момент набрання чинності Постанови №704 (01.03.2018) пункт 4 цього нормативно-правового акту було викладено в редакції пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 (далі - Постанова №103), а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
При цьому, зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 не вносилися. Вказані недоліки виправлені постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 №1038, яка застосовується з 01.10.2020.
Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.
Водночас постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови №103, яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704. Тобто з дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка була чинною до зазначених змін.
Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Проте зазначена норма не регулює питань щодо можливості застосування нормативно-правових актів, визнаних судом протиправними. Предметом її регулювання є встановлення моменту втрати чинності нормативно-правовим актом, визнаним судом нечинним.
Таким чином, оскільки зміни, внесені Постановою №103, зокрема, до пункту 4 Постанови №704 були визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін, в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується не прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, а прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, але з умовою, що такий показник прожиткового мінімуму повинен становити не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Отже, розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, являється розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року.
Водночас, 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІІІ (далі Закон №1774-VІІІ). Положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону встановлено, що після набрання чинності цим законом мінімальна заробітна плата не застосовуються як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Законом №1774-VІІІ вносились зміни до низки законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Отже, зазначеними змінами законодавець заборонив застосовувати розмір мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів осіб, які отримують заробітну плату (грошове забезпечення) за рахунок коштів Державного бюджету України.
Тобто при обчисленні розмірів посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням не може братися такий показник як мінімальна заробітна плата (з урахуванням пункту 3 розділу II Закону № 1774-VII).
Встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 (адміністративне провадження №К/9901/43174/21).
Слід зазначити, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2018 - 1762 грн.
В свою чергу, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі: з 1 січня 2481 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі: з 1 січня 2684 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році прожитковий мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі: з 1 січня 3028 грн.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімуму для працездатних осіб у місячному розмірі: з 1 січня 3028 грн.
Отже, зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, впливає на визначення розміру посадового окладу та з 29.01.2020, тобто з моменту набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, наявні правові підстави для визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Наведене спростовує доводи апелянта проте, що в період, в який виникли спірні правовідносини в цій справі, діяв пункт 4 Постанови №704 в редакції Постанови №103. А відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що посадовий оклад позивача слід обраховувати, виходячи із розміру прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня відповідного календарного року.
Отже, протягом періоду проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з 24.02.2022 по 26.12.2022 грошове забезпечення слід перерахувати, виходячи із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, станом на 01 січня 2022 року.
Щодо періоду з 27.10.2023 по 16.12.2025 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704».
Кабінет Міністрів України постановив:
1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб»
2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
Постанова № 481 набрала чинності 20 травня 2023 року.
При цьому Постанова № 481 чи її окремі пункти нечинними (в тому числі в судовому порядку) у спірний період не визнавалися, а тому підлягали застосуванню відповідачем.
Таким чином, Постановою № 481 змінено умови регулювання спірних відносин та визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється, виходячи з розміру 1762 грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.
Отже, починаючи з 20.05.2023 року (дата набрання чинності п. 4 постанови № 704, з урахуванням змін внесених Постановою КМУ від 12 травня 2023 року № 481), розрахунковою величиною розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб є 1762 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі № 320/29450/24, яке набрало законної сили 18.06.2025 року згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 27 жовтня 2023 року по 17 червня 2025 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, оскільки, здійснюючи позивачу відповідний розрахунок та виплату грошового забезпечення з 27 жовтня 2023 року по 17 червня 2025 року, Військова частина НОМЕР_1 діяла підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, Постановою № 481, яка у вказаний період була чинною, а тому підстав застосування попередньої редакції Постанови № 704 у Військової частини НОМЕР_1 не було.
Такий правовий підхід стосовно того, що внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704 узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 26 червня 2025 року у справі № 480/7154/24, від 25 вересня 2025 року у справі № 140/11638/24 та від 21.01.2026 у справі № 280/12030/24.
Отже, із дня набрання чинності Постанови № 481 (20 травня 2023 року) та протягом її чинності у відповідних суб`єктів владних повноважень були відсутні підстави для нарахування та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет України на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704.
Підсумовуючи вищезазначене, грошове забезпечення позивача протягом періоду з 24 лютого 2022 року по 26 грудня 2022 року та з 18 червня 2025 по 16 грудня 2025 року слід обраховувати із прожиткового мінімуму працездатних осіб, визначеного станом на 1 січня поточного календарного року (2022 та 2025).
Водночас, колегія суддів зазначає наступне.
Наказом Міністерства оборони № 260 від 07.06.2018 затверджена Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, якою визначений порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів, а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (надалі - Наказ №260).
Згідно пунктом 1.2 Наказу №260 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Розміри посадових окладів, окладів за військовими званнями, додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців установлюються відповідно до чинного законодавства.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197 (надалі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 4 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням позивача, надбавка за вислугу років, які обраховуються із розміру посадового окладу, повинні визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року та на 01 січня 2023 року. 
Згідно картки особового рахунку військовослужбовця ОСОБА_2 колегією суддів установлено, що за період з липня 2022 по травень 2023 року позивачу виплачувалось грошове забезпечення з такими складовими: оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за особливості проходження служби, премія, індексація грошового забезпечення, додаткова винагорода на період дії воєнного стану та у жовтні 2022 року і березні 2023 року – грошова допомога для оздоровлення (а.с.29-30).
Щодо інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які позивач отримував у період з 26.07.2022 по 19.05.2023 року (надбавка за особливості проходження служби та премія), колегія суддів звертає увагу, що їх розмір не встановлений актами Кабінету Міністрів України і не є постійним та безпосередньо залежить від наявності бюджетних асигнувань.
Посадові оклади виплачуються у розмірах, визначених додатками 1, 2, 12 і 13 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Постанова № 704).
Пунктом 5 Постанови №704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання:
1) установлювати:
- надбавку за особливості проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) та особам рядового і начальницького складу в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років.
Порядок та умови виплати такої надбавки визначати керівникам державних органів залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних обов`язків за посадою;
2) здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого внеску в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків (для військовослужбовців розвідувальних органів - не менш як 30 відсотків) посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення;
3) надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Згідно пункту 7 Постанови №704 видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.
Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (надалі Порядок №260 від 07.06.2018), який застосовується з 01.03.2018 року та містить такі норми:
Розділ VI Порядку №260 
Виплата надбавки за особливості проходження служби, що військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків.
Виходячи з наявного фонду грошового забезпечення на відповідний рік надбавка за особливості проходження служби окремим категоріям військовослужбовців збільшується на відповідний коефіцієнт згідно з Переліком окремих категорій військовослужбовців, яким збільшується розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби відповідно до мінімального розміру залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків (додаток), або може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України у фіксованому розмірі до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військовим званням і надбавки за вислугу років.
Розмір щомісячної надбавки за особливості проходження служби розраховується від мінімального розміру цієї надбавки, який встановлюється Міністром оборони України, у відсотках для осіб офіцерського складу та окремо для осіб рядового, сержантського та старшинського складу виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Надбавка за особливості проходження служби у встановлених розмірах виплачується щомісяця з дня вступу до виконання обов`язків за посадою, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадою, до дня звільнення від виконання обов`язків за посадою, яка передбачає цю надбавку.
Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки.
Колегія суддів звертає увагу, що при встановленні розміру надбавки за особливості проходження служби, керівник військової служби виходить із наявності бюджетних асигнувань та у межах кошторису, який був доведений у 2022 та 2025 роках, а тому збільшення посадового окладу за рішенням суду не може впливати на розмір надбавки за особливості проходження служби.
XVI. Преміювання Порядку №260
1. Командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
2. Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.
3. Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків.
7. Виплата щомісячної премії здійснюється із дня вступу до виконання обов`язків за посадами і до дня звільнення від виконання обов`язків за посадами, у тому числі й у разі тимчасового виконання обов`язків за посадами.
Такий вид додаткового грошового забезпечення як премія, не залежить від збільшення розміру посадового окладу, натомість безпосередньо залежить від наявного фонду грошового забезпечення, оскільки розподіл бюджетних асигнувань на виплату премії відбуваються після нарахування обов`язкових складових грошового забезпечення, а решта сум бюджету на відповідний місяць фінансового органу, розподіляється між усіма військовослужбовцями з огляду на їх службу.
XXIII. Виплата грошової допомоги для оздоровлення Порядку №260
1. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
2. Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.
6. Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що розмір допомоги для оздоровлення залежить від посадового окладу військовослужбовця, і не залежить від наявності бюджетного асигнувань на вказані види виплат, а тому підлягає перерахуванню. Водночас, згідно картки особового рахунку протягом періоду з 24.02.2022 по 26.12.2022 та з 18.06.2025 по 16.12.2025 року відсутня інформація про виплату позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення.
Відповідно до пункту 1.8 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 року №280, командир військової частини зобов`язаний забезпечувати виплату грошового забезпечення та заробітної плати особовому складу у встановлені законодавством терміни. У разі надходження коштів на виплату грошового забезпечення пізніше встановленого законодавством терміну виплати протягом трьох днів після їх надходження, але не пізніше останнього дня місяця.
Згідно з пунктом 4.3 цих Правил виплата грошового забезпечення, заробітної плати та інші виплати (індексація, грошова компенсація за речове майно, харчування, піднайом житла тощо) особовому складу здійснюється за місцем штатної служби (перебування та фінансовому та інших видах забезпечення).
Одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачуються після виникнення права на їх одержання (видання відповідного наказу про виплату).
Відповідальність за правильність нарахування та своєчасність виплати грошового забезпечення (заробітної плати), проведення та перерахування за належністю в установлені терміни утримань і нарахувань покладається на командира військової частини та начальника фінансового органу.
Зарахування на грошове забезпечення військовослужбовців, які прибули у військову частину, та виключення їх з грошового забезпечення оформлюються наказом командира військової частини.
Начальник фінансового органу під час зняття військовослужбовців з грошового забезпечення (у тому числі в разі відрядження військовослужбовців до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) повинен забезпечити їх належним грошовим забезпеченням і не пізніше дня остаточного розрахунку з військовослужбовцем видати грошовий атестат про здійснені виплати та утримання в порядку, установленому цими Правилами.
Цей спір стосується розміру грошового забезпечення колишнього військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_1 , нарахованого та виплаченого йому під час проходження військової служби у військовій частині у період з 24.02.2022 року по 26.12.2022 року та з 18.06.2025 по 16.12.2025 року.
Колегією суддів установлено, що у цей період позивачу у складі щомісячного грошового забезпечення були встановлені та виплачувалися такі щомісячні основні види грошового забезпечення:
- посадовий оклад,
- оклад за військовим званням,
- надбавка за вислугу років (25 % від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням).
Також позивачу у цей період були встановлені та виплачувалися щомісячні додаткові види грошового забезпечення:
- надбавка за особливості проходження служби (65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років),
- премія (від 247% до 505 % від посадового окладу).
Принагідно, колегія суддів вдруге наголошує на відсутності належних та допустимих доказів нарахування позивачу протягом періодів з 24.02.2022 року по 26.12.2022 року та з 18.06.2025 по 16.12.2025 року не одноразової грошової допомоги для оздоровлення, передбаченої пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-XII.
Відповідач визначав розміри посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018 року (1762 грн), на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 і 14, як це передбачено пунктом 4 постанови КМУ №704 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб") та розділами ІІ, ІІІ Порядку №260.
Так, за розрахунками відповідача із заокругленнями, розмір посадового окладу за займаною позивачем посадою складав 2910 грн та 3000 грн, а розмір окладу за присвоєним йому військовим званням складав 530 грн та 740 грн.
Між тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року в адміністративній справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб", яким зокрема внесено зміни до пункту 4 постанови КМУ №704.
З дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 діє редакція пункту 4 постанови КМУ № 704, яка діяла до зазначених змін, внаслідок чого була відновлена дія пункту 4 постанови КМУ № 704 у первісній редакції, яка визначала розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року, а не на 01.01.2018 року.
Отже, з дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 виникли підстави для обчислення розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням позивача на підставі первинної редакції пункту 4 постанови КМУ №704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з додатками 1 і 14.
Починаючи з 20.05.2023 року (дата набрання чинності п. 4 постанови № 704, з урахуванням змін внесених Постановою КМУ від 12 травня 2023 року № 481), розрахунковою величиною розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб є 1762 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі № 320/29450/24, яке набрало законної сили 18.06.2025 року згідно з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025 року, визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 стосовно внесення змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Отже, починаючи з 24.02.2022 по 26.12.2022 та з 18.06.2025 по 16.12.2025 для обрахунку грошового забезпечення позивача мав би бути застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб, який мав застосовуватись для визначення посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, грошове забезпечення яких регулюється постановою КМУ №704.
Попри зростання у 2022 та 2025 роках за Законами України ''Про Державний бюджет України на 2022 рік'' та ''Про Державний бюджет України на 2025 рік'' розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як розрахункової величини для визначення посадових окладів та окладів за військовими званнями військовослужбовців Збройних Сил України, розміри цих щомісячних основних видів грошового забезпечення для позивача не переглядалися, а обрахунок грошового забезпечення проведений протиправно із бази посадового окладу 1762 грн.
Отже дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період служби з 24.02.2022 року по 26.12.2022 та з 18.06.2025 по 16.12.2025 року (день, про який просить позивач) без застосування належної розрахункової величини для обчислення окладів слід визнати протиправними.
Колегія суддів вважає, що у цей період військової служби позивач мав гарантоване право на отримання щомісячних основних видів грошового забезпечення, постійні/сталі розміри яких встановлені/затверджені Кабінетом Міністрів України в залежності від посади, звання та тривалості служби (посадовий оклад, оклад за військовим званням, відсоткова надбавка за вислугу років), обчислених із застосуванням належної розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законами про Державний бюджет України на 1 січня відповідного календарного року.
Права позивача як колишнього військовослужбовця ЗСУ на належне грошове забезпечення за період служби за спірний період у розмірах, гарантованих законодавством, мають бути захищені/поновлені шляхом проведення нового перерахунку цих щомісячних основних видів грошового забезпечення, які належать до його сталих складових, із застосуванням належної розрахункової величини.
Надбавка за вислугу років, відсотковий розмір якої затверджений додатком 16 до постанови КМУ №704, має бути перерахована із збільшених (переглянутих на виконання рішення суду у цій справі) посадового окладу та окладу за військовим званням.
Обов`язок здійснити такий перерахунок грошового забезпечення слід покласти на відповідача, у списках особового складу та на грошовому забезпеченні у якій тоді перебував позивач, зобов`язавши відповідача також виплатити на його користь заборгованість, яка виникне у зв`язку з цим перерахунком. 
Згідно картки особового рахунку позивача, колегія суддів убачає, що за протягом спірного періоду позивачу виплачена індексація грошового забезпечення. Водночас, з огляду на розмір підвищення грошового забезпечення слід вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для його індексації у вказаний період (у зв`язку зі зміною базового місяця підвищення доходу підвищення окладів, з 01.01.2022 року), скоригувавши суму, належну позивачу до виплати, зокрема за рахунок сум виплаченої поточної індексації.
Принагідно, колегія суддів зазначає, що протягом спірного періоду позивачу була нарахована та виплачена поточна індексація, водночас через зростання розміру посадового окладу, слід провести новий перерахунок розміру індексації грошового забезпечення за спірний період.
З огляду на те, що колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно установив факт необхідності перерахунку розміру посадового окладу позивача, відтак і розмір поточної індексації за цей період має бути коригований, за правилами постанови Кабінету Міністрів Україн від 17 липня 2003 р. № 1078 ''Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення'', з урахуванням місяця підвищення посадового окладу місяця підвищення посадового окладу січень 2022 та 2025. Тобто, відповідачу слід визначити, чи має право позивач за цей період на виплату індексації грошового забезпечення, скоригувавши суму грошового забезпечення (у разі переплати) з урахуванням виплаченої суми індексації за спірний період.
Щодо інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавка за особливості проходження служби та премія), то їх розмір не встановлений актами Кабінету Міністрів України і не є постійним. Згідно з пунктом 5 постанови КМУ №704 право установлювати розміри цих видів грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ надано керівнику державного органу - Міністру оборони України у межах бюджетних асигнувань, що виділяються на грошове забезпечення військовослужбовців, та за рахунок економії фонду грошового забезпечення. Тож у 2022 - 2023 роках Міністр оборони України як головний розпорядник бюджетних коштів визначив граничні відсоткові розміри цих видів грошового забезпечення (як похідні від окладів), виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України на відповідний рік. Такий кошторис був розроблений та затверджений з урахуванням потреб на виплату грошового забезпечення військовослужбовців ЗСУ, розрахованого із прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2018 року (1762 грн.). Також з урахуванням виділених бюджетних асигнувань на виплату грошового забезпечення був сформований фонд преміювання (у розмірі не менш як 10 відсотків загального фонду посадових окладів на рік). Фактичне встановлення надбавки та премії індивідуально кожному військовослужбовцю здійснювалося наказом командира, в залежності від особливостей проходження служби, складності та показників виконуваних обов`язків, з урахуванням військової дисципліни тощо.
Статтею 15 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.
Тобто, при щомісячному вирішенні розміру надбавки за особливості проходження служби та щомісячної премії, командир військової частини мав діяти у межах бюджетних асигнувань, установлених у кошторисі військової частини НОМЕР_1 ЗСУ.
Спірні правовідносини виникли через неправильне застосування відповідними розпорядниками бюджетних коштів в ЗСУ норм пункту 4 постанови КМУ №704 при визначенні окладів військовослужбовців ЗСУ у спірний період.
Зі зміною розміру посадового окладу, обов`язковим є перерахунок складових грошового забезпечення – оклада за військовим званням та надбавки за вислугу років.
Водночас, колегія суддів зазначає, що перерахунок посадових окладів не тягне перегляд для позивача сум раніше виплачених йому надбавок за особливості проходження служби та премій і не є підставою для спонукання відповідача здійснити їх повторний перерахунок із нових/збільшених окладів з одночасним застосуванням тих відсоткових розмірів надбавок та премій, які були визначені виходячи з наявного тоді фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі ІНФОРМАЦІЯ_6 на відповідний рік, та в межах утвореного тоді фонду преміювання.
Колегія суддів вважає, що позивач у цій справі не має права на перерахунок раніше виплачених йому варіативних складових грошового забезпечення таких як надбавки за особливості проходження служби та премій, виплата та розміри яких поставлені в залежність від обсягу видатків державного бюджету на утримання Збройних Сил України на відповідний рік та від рішень Міністра внутрішніх справ України та командира військової частини, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні шляхом викладення мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Колегія суддів вважає, що у зв`язку з переглядом окладів новому перерахунку підлягають лише ті похідні від окладів додаткові (щомісячні та одноразові) види грошового забезпечення, постійні/сталі розміри яких безпосередньо визначені/затверджені актами Кабінету Міністрів України (зокрема пунктами 1, 6 постанови КМУ №704), а також ті виплати, розміри яких законодавчо прив`язані до суми місячного грошового забезпечення. У випадку позивача це встановлені йому відсоткова надбавка за вислугу років.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано приписами статті 122 КАС України, згідно із частиною першою якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Позивач є діючим військовослужбовцем, а тому на вказані правовідносини розповсюджується частина перша статті 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. 
Водночас, Рішенням Конституційного Суду від 11.12.2025 року у справі №1-7/2024(337/24) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України (справа щодо строків звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат), яким визнано такою, що не відповідає Конституції (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Вказаним рішенням визнана неконституційною нормою саме частина перша статті 233 КЗпПУ, яка стосується працівників, які продовжують роботу (службу). 
Отже, відсутній обмежений строк звернення до суду діючого військовослужбовця щодо виплати грошового забезпечення, а тому колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо порушення позивачем строку звернення до суду.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям статті 242 КАС України. При цьому, колегія суддів надала відповідь на всі доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, які можуть вплинути на правильність розгляду цієї справи.
Відповідно до частини 1-2 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У зв`язку із вищезазначеним, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
За приписами частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 80, 139, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.
Прийняти нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 , місце знаходження: АДРЕСА_2 ) та Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_11 , місце знаходження: АДРЕСА_3 ) задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років) за період з 24 лютого 2022 по 26 грудня 2022 та з 18 червня 2025 по 16 грудня 2025, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01.01.2018 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням та надбавку за вислугу років) за період з 24 лютого 2022 по 26 грудня 2022 та з 18 червня 2025 по 16 грудня 2025 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України "Про Державний бюджет України" на відповідний календарний рік (на 01.01.2022 – 2481 грн, на 01.01.2025 – 3028 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням здійснених виплат.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя Г.П. Казанчук

Суддя Ю.М. Градовський

Суддя О.В. Єщенко