Справа № 127/15340/26 
Провадження № 33/801/569/2026
Категорія: 307 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач: Шемета Т. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді Шемети Т. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, -
встановив:
Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн, на користь держави, стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 грн на користь держави.
В постанові суду зазначено, що 16 квітня 2026 року близько 09 год 30 хв за адресою АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно дружини ОСОБА_2 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою, ображав, чим своїми діями завдав шкоду життю та здоров`ю потерпілої, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст.173-2 КУпАП.
Не погоджуючись із такою постановою суду, 15 травня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що 16 квітня 2026 року за місцем проживання ОСОБА_1 та його дружини мала місце побутова суперечка з відсутністю ознак домашнього насильства, яка в подальшому була ними залагоджена. 
07 травня 2026 року до суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_2 подала до суду першої інстанції заяву про закриття провадження, в якій вказала, що конфлікт, який стався 16 квітня 2026 року, мав виключно короткочасний побутовий характер і був спричинений взаємним непорозумінням. Вказувала, що в дія ОСОБА_1 не було умислу на заподіяння їй психологічної чи фізичної шкоди. Будь-які фізичні ушкодження, погрози або факт переслідування з боку ОСОБА_1 відсутні, її психологічному здоров`ю шкоди не завдано. ОСОБА_2 вважає, що адміністративне стягнення не є доцільним, оскільки вказана подія не становить суспільної небезпеки, а закриття провадження сприятиме збереженню відносин у сім`ї.
Проте суд першої інстанції не взяв цю заяву до уваги, не дав їй оцінку, хоча в суді першої інстанції на розгляді справи був присутній представник потерпілої ОСОБА_2 , який підтримав заяву своєї довірительки, однак суд не відобразив це в оскаржуваній постанові. 
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Мазай В. М. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 адвокат Пономаренко Д. Ю. вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, його довірителька просила суд першої інстанції закрити провадження, так як між нею і чоловіком відбувся конфлікт, але психологічного насильства не було, однак суд цю заяву проігнорував.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 1 статті 172-3 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Отже, адміністративна відповідальність за статтею 173-2 КУпАП настає за умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 144058, 16 квітня 2026 року близько 09 годині 30 хвилин в АДРЕСА_2 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру стосовно дружини ОСОБА_2 : виражався нецензурною лайкою, штовхав, своїми діями завдав шкоди життю та здоров`ю потерпілій, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 1).
Для наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, достатнім є встановлення факту умисного вчинення дій фізичного чи психологічного характеру, внаслідок яких була або могла бути завдана шкода фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої особи. 
Тобто наявність постраждалої особи є обов`язковою умовою настання відповідальності за вчинення домашнього насильства.
Розглядаючи справу, суд першої інстанції не дав оцінку тій обставині, що ОСОБА_2 , яка є потерпілою у справі, подала заяву (а. с. 15), в якій стверджувала, що 16.04.2026 року мав місце побутовий конфлікт, сварка, але не було домашнього насильства, не було будь-яких фізичних ушкоджень, погроз або переслідування її з боку ОСОБА_1 , її психічному здоров`ю не спричинено шкоди.
Ця заява була подана суду першої інстанції представником ОСОБА_2 адвокатом Пономаренком Д. Ю., що свідчить про те, що позиція ОСОБА_2 є добровільною, вона розуміє результат написання такої заяви, отримала правничу допомогу.
Наявність такої заяви свідчить про відсутність в діях ОСОБА_1 об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП. В даному випадку відсутність обвинувачення з боку потерпілої особи, а відтак і відсутність потерпілої як такої унеможливлює визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставини справи, не зважив на відсутність постраждалої особи від домашнього насильства, що виключає притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Відтак за наслідками розгляду апеляційну скаргу слід залишити задовольнити, постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2026 року скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП: за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2026 року скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 КУпАП ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП: за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду Т. М. Шемета