Справа № 373/3084/25
Провадження № 2/373/279/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року  м. Переяслав

Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі
головуючої судді Залеської А.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
установив:
Короткий виклад позовних вимог та їх обґрунтування
Представник позивача за довіреністю Рассказов Д.І. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №23.12.2024-100001637 від 25.12.2024 у розмірі 13545,00 грн. Також просив стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
25.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) з використанням інформаційної системи на вебсайті Товариства, шляхом обміну електронними повідомленнями було укладено кредитний договір № 23.12.2024-100001637 (кредитної лінії) в електронній формі, який підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором Е932. 
Позичальником пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку України, під час якого з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних відбулось однозначне встановлення фізичної особи.
Відповідно до основних (істотних) умов кредитного договору позивач надає позичальнику кредит 4500,00 грн строком на 155 днів. Дата повернення (виплати) кредиту – 28.05.2025. Процентна ставка фіксована: «стандарт» – 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом. Також договором передбачена процентна ставка «економ» – 0,5 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «стандарт». Окрім цього згідно умов договору позичальник сплачує товариству комісію за надання кредиту – 9 % від суми кредиту, що становить 405,00 грн, а також комісію за обслуговування кредитної лінії – 405,00 грн у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Кредит надано на умовах невідновлювальної кредитної лінії під обов`язок позичальника повертати кредит у кінці строку та періодично сплачувати, визначену договором комісію та проценти (плату за користування кредитом) згідно Графіку платежів. Також договором передбачена неустойка в розмірі 67,50 грн, що нараховується за кожен день невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання, незалежно від суми прострочення.
Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача (при належному виконанні та поверненні його згідно Графіку) складає 11295,00 грн, з яких: 6795,00 грн – витрати клієнта (проценти та комісія).
На виконання умов договору позивач через платіжного провайдера – ТОВ «Універсальні платіжні рішення» з використанням системи інтернет еквайрингу «іРау.ua» 25.12.2024 перерахував ОСОБА_1 за реквізитами вказаного ним ЕПЗ (за номером банківської картки) НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 4500,00 грн.
Уклавши кредитний договір 25.12.2024 та отримавши кредитні кошти, відповідач не виконав своє зобов`язання: кредит не повернув, не сплатив передбачені договором проценти та не здійснив жодного платежу.
Заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором, яку позивач просить стягнути, розрахована у сумі 13545,00 грн, з яких: неповернутий кредит – 4500,00 грн; несплачені проценти – 5580,00 грн; комісія за надання кредиту – 405,00 грн; додаткова комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 810,00 грн; неустойка – 2250,00 грн.
Стягнення неустойки представник позивача аргументує тим, що вона передбачена договором та нарахована з врахуванням того, що обмеження, зазначені у п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції Закону № 3498-ІХ від 22.11.2023) щодо неустойки не розповсюджуються на відносини позивача з відповідачем, оскільки кредитний договір між ними укладений після 24.01.2024, що є граничним строком дії відповідних обмежень за договорами, укладеними з 1 березня 2020 р. до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ (тобто до 24.01.2024). 

Процесуальні рішення та дії у справі
Ухвалою суду від 10.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з малозначністю та типовістю справи. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні.
21.04.2026 до суду через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позов, оскільки ухвалу про відкриття провадження від 10.10.2025 відповідач поштою не отримував, а дізнався про неї лише 10.04.2026 в додатку «Дія».

У відзиві на позов від 21.04.2026 відповідач визнав свій кредитний борг в сумі 4500,00 грн, а в решті позовних вимог просив відмовити, врахувавши, що він є курсантом Військового інституту телекомунікацій та інформатизації імені героїв Крут, а тому на нього (як він вважає) розповсюджуються пільги, передбачені ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стосовно звільнення від сплати відсотків та штрафних санкцій, нарахованих у період військової служби (навчання). 
З метою реалізації принципу змагальності сторін, суд вважає за необхідне прийняти та врахувати при вирішенні спору відзив на позов, поновивши відповідачу строк для його подання.
28.04.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається про відсутність підстав не нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом, оскільки така пільга під час дії воєнного стану розповсюджується лише на тих військовослужбовців, які призвані на військову службу по мобілізації або з числа резервістів або інших військовослужбовців під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період здійснення зазначених заходів. Додатково на обґрунтування стягнення комісії у відповіді на відзив, представник позивача розкрив її суть та навів види послуг, за надання яких може встановлюватись комісія. Також просив стягнути з відповідача неустойку, зваживши, що строк дії обмежень для її стягнення, які були встановлені Законом України «Про споживче кредитування», закінчились.
28.04.2026 від відповідача ОСОБА_1 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, яке мотивоване тим, що він з 01.09.2023 є курсантом Військового інституту, який входить до складу ЗСУ.
Суд не вбачає підстав та необхідності зупиняти провадження у справі, лише по тій причині, що відповідач ОСОБА_1 під час дії воєнного стану вступив до військового інституту та є курсантом, що підтверджує військовим квитком. Вказані обставини не підпадають під ознаки п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України для безумовного зупинення провадження у справі, оскільки суду не надано доказів того, що відповідач, будучи курсантом військового інституту перебуває в складі Збройних Сил України або в іншому військовому формуванні, що переведені на воєнний стан, тобто на особливий, відмінний від звичайного режим навчання/проходження служби. Крім того, дана справа є малозначною та розглядається у письмовому провадженні, що не вимагає участі сторін. Відповідач ознайомлений зі справою, активно користується підсистемою «Електронний суд» та подав відзив на позовну заяву, який прийнято судом. З урахуванням наведеного суд відмовляє відповідачу в зупиненні провадження у справі.

Фактичні обставини, встановлені судом, аналіз та оцінка доказів.
25.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_1 , який зареєструвався в Інформаційній системі на вебсайті Товариства, було укладено кредитний договір № 23.12.2024-100001637 (договір кредитної лінії), шляхом обміну електронними повідомленнями та документами, які підписані від імені кредитодавця – його представником ОСОБА_2 із застосуванням КЕП, а зі сторони позичальника – відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора (пароля) Е932. 
Кредитний договір є сукупністю підписаних сторонами наступних електронних документів: Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) – оферта, яка розміщена на вебсайті ТОВ «Споживчий центр» та окремо була направлена в особистий кабінет позичальника разом із Заявкою кредитного договору № 23.12.2024-100001637, а також відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору на запропонованих умовах.
ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку України, абонентом якої є ТОВ «Споживчий центр», та на підставі відомостей, наданих позичальником відбулось встановлення цієї фізичної особи, що підтверджується довідкою Товариства.
Порядок укладання кредитного договору та загальні умови кредитування викладені у Пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 25.12.2024.
Згідно з п. 2.1 Пропозиції електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом «Про електронну комерцію».
Відповідно до п. 10.1 Пропозиції (оферти) зазначений договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації в інформаційній системі кредитодавця.
Пунктом 4.1 Договору (оферти) передбачено надання кредиту на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-0344.
Відповідно до п. 3.1, п. 3.3 Договору (оферти) кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (якщо вона встановлена договором). Дата видачі кредиту, сума кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом, а також Графік платежів, - встановлюються в Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти.

Основні (істотні) умови кредитування викладені в Заявці кредитного договору № 23.12.2024-100001637 від 25.12.2024 та у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) від 25.12.2024, які також підписані позичальником аналогом ЕЦП -одноразовим ідентифікатором (Е932) та є невід`ємними частинами кредитного договору.
Згідно умов кредитного договору № 23.12.2024-100001637, що викладені в Заявці та у Відповіді позичальника (акцепт), кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику ОСОБА_1 кредит в сумі 4500,00 грн (п.2) строком на 155 днів (п.3). Дата повернення кредиту – 28.05.2025 (п.4) Процентна ставка фіксована: «стандарт» – 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом (п.6); процентна ставка «економ» – 0,5 % в день - застосовується протягом наступних чергових періодів, що слідують за періодами, в яких застосовується процентна ставка «стандарт» (п.7).
За змістом пункту 13 договору (Заяви та Відповіді) проценти за економічною сутністю є платою за користування кредитом та розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Також договором встановлено комісію за надання кредиту, яка визначається за ставкою 9 % від суми кредиту та дорівнює 405 грн (п.8), а також додаткову комісію за обслуговування кредитної лінії – 405 грн, яка входить до платежів двох наступних чергових періодів, що слідують за першим платіжним періодом (п.9). 
За змістом договору кредит відповідачу надано на умовах невідновлювальної кредитної лінії під зобов`язання повернути його в кінці строку та періодично сплачувати комісію та відсотки. У пункті 14 Заявки на кредит та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) наведено Графік платежів, згідно якого позичальник зобов`язаний кожні 31 днів користування кредитом сплачувати проценти та комісію, а в останній день строку кредитування – 28.05.2025 також повернути всю суму кредиту. Усього передбачено 5 платежів, з яких 3 платежі по 1800,00 грн (1395 грн/проценти + 405 грн/комісія); 4-й платіж на суму процентів за ставкою «економ» - 697,50 грн та 5-й – останній платіж 28.05.2025 на суму 5197,50 грн (697,50 грн/проценти + 4500 грн/кредит).
У пункті 16 договору (Заявки та Відповіді) вказано, що при належному виконанні позичальником своїх грошових зобов`язань за договором (дотримання Графіку платежів) орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача складатиме суму 11295,00 грн, з яких 6795,00 грн – загальні витрати за кредитом (проценти – 5580,00 грн + комісія за надання кредиту – 405,00 грн + комісія за обслуговування – 810,00 грн).
Пунктом 7.6 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та пунктом 17 Заявки та відповіді про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору передбачена неустойка в розмірі 67,50 грн, що відповідає 1,5% від суми наданого кредиту (4500 х 1,5% =67,50) та нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання позичальником кожного окремого зобов`язання незалежно від суми прострочення.
У відомостях про позичальника ОСОБА_1 , які вказані в Заявці на отримання кредиту (кредитної лінії) та у відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання кредитних коштів: 4441-11ХХ-ХХХХ-0344. Цей номер платіжної картки зазначений також і в пункті 4.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка акцептована позивальником.
Також у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 23.12.2024-100001637 від 25.12.2024 міститься твердження, що позичальник ОСОБА_3 укладає кредитний договір, підписуючи акцепт одноразовим ідентифікатором (код: Е932), надісланим смс-повідомленням на фінансовий номер телефону: НОМЕР_2 , зазначений в інформаційному повідомленні позичальника.
Згідно Інформації з інтернет системи платежів «iPay.ua» № 130-0610 від 19.09.2025 ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підставі договору про переказ грошових коштів № ФК-П-2024/01-2 від 06.10.2025, укладеного з ТОВ «Споживчий центр», 25.12.2024 о 15:29:50 за заявою клієнта успішно здійснило переказ коштів на суму 4500,00 грн за номером платіжної картки 4441114459410344, номер транзакції в системі iPay.ua – 606000521, призначення платежу: видача за договором кредиту №23.12.2024-100001637.
Довідка-розрахунок про стан заборгованості за договором № 23.12.2024-100001637 відносно позичальника ОСОБА_1 свідчить, що за період з 25.12.2024 по 28.05.2025 (155 днів) позивач нарахував відповідачу заборгованість у сумі 13545,00 грн, до якої включено: 4500,00 грн – основний борг по кредиту; 5580,00 грн – проценти за користування кредитом, що нараховані за перші 3 платіжні періоди (93 дні) по 1% день; за 2 наступні платіжні періоди (62 дні) - по 0,5% в день; 405,00 грн – комісія за надання кредиту, що підлягала сплаті у перший платіжний період; 810,00 грн – комісія за обслуговування кредиту, яка визначена до сплати у наступні два платіжні періоди; 2250,00 грн – неустойка, що відповідає половині (50%) суми отриманого кредиту. На погашення кредитної заборгованості відповідач не здійснив жодного платежу.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833) є фінансовою установою, вид економічної діяльності: 64.92 інші види кредитування (основний). 

Зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання.
Між сторонами існує спір, що виник з договірних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір, а також спеціальним Законом України «Про споживче кредитування».
Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.
Відповідно до положень ст. 12 та ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, добросовісно та розумно, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускається зловживання правом у будь-якій формі.
За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).
Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ч.3. ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Згідно з ч.12 ст. 11 згаданого Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису, яким серед іншого, може бути електронний підпис з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться.
За змістом ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору ( п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України).
За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 21 цього Закону України «Про споживче кредитування» сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Мотиви, з яких виходив суд при вирішенні спору та висновки суду
Наведені вище положення цивільного законодавства у своєму взаємозв`язку дають підстави для висновку, що істотними (необхідними) умовами кредитного договору є предмет – грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Кредитний договір може містити й інші умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування тощо.
Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За правилами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За змістом ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути використані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаться письмовими доказами.

На підставі поданих позивачем доказів судом встановлено, що 25.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір №23.12.2024-100001637 в електронній формі з використанням Інформаційної системи на веб-сайті кредитодавця, шляхом обміну електронними повідомленнями та документами, а саме: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладання кредитного договору (оферта) від 25.12.2024; 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору №23.12.2024-100001637 (кредитної лінії), де викладені усі істотні умови кредитування; 2) Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №23.12.2024-100001637 (кредитної лінії) від 25.12.2024.
За допомогою інструменту ідентифікації ОСОБА_1 як фізична особа успішно пройшов автентифікацію, ідентифікацію та верифікацію кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр», який є абонентом системи BankID.
Кредитний договір (усі документи, які його складають) у відповідності до вимог закону підписаний зі сторони кредитодавця його представником з використанням КЕП, а відповідачем – електронним підписом - одноразовим ідентифікатором Е932, який було надіслано йому кредитодавцем у SMS-повідомленні на номер телефону позичальника.
Суд констатує, що без реєстрації відповідача в Інформаційній системі на веб-сайті Товариства та здійснення ним входу за допомогою логіна і пароля до особистого кабінету та без отримання позичальником SMS-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, кредитний договір не був би укладений. Таке твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19 та інших.
Суду надані електронні докази в роздрукованому вигляді, а саме: текст пропозиції на укладання договору (оферта), заявка кредитного договору № 23.12.2024-100001637, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцент), з відомостями про підписання цих документів електронними підписами сторін. Зазначені документи, серед іншого, містять номер електронного платіжного засобу: 4441-11XX-XXXX-0344, який відповідач зазначив в особистому кабінеті для здійснення безготівкового переказу кредитних коштів.
Отже, судом встановлено, що між відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), який укладено в електронній формі та підписаний електронними підписами сторін. При укладанні та підписанні цього договору були дотримані положення Законів України «Про електронні довірчі послуги», «Про платіжні послуги», «Про електронну комерцію», а також положення інших нормативно-правових та регуляторних актів, у тому числі Національного банку України.
Основними умовами кредитного договору № 23.12.2024-100001637 є: сума кредиту – 4500,00 грн, строк надання кредиту – 155 днів (п`ять періодів кредитування -по 31 день), дата повного повернення кредиту: 28.05.2025; процентна ставка за користування кредитом фіксована та має два розміри: «стандарт» – 1 % в день, яка застосовується протягом перших трьох чергових періодів користування кредитом (п.6); процентна ставка «економ» – 0,5 % в день, яка застосовується протягом наступних чергових періодів, що слідують після періодів, в яких застосовується процентна ставка «стандарт». Повернення кредиту, сплату процентів та комісії відповідач мав здійснювати щомісячними рівними платежами (кожні 31 день кредитування) згідно Графіку платежів.
Окрім цього, договором (п. 8 Заявки кредитного договору від 25.12.2024 та Відповіді про прийняття пропозицій (акцепт)) передбачена комісія за надання кредиту 9%, що складає 450,00 грн та підлягає сплаті позичальником у першу дату чергового платежу - 24.01.2025 згідно Графіку платежів. Крім цього у п. 9 Заявки та Відповіді (акцепт) передбачена комісія за обслуговування кредитної заборгованості – 810 грн (по 405 грн впродовж двох наступних за першим чергових платежіва – 24.02.2025 та 27.03.2025 
ТОВ «Споживчий центр» виконав свої зобов`язання, перерахувавши 25.12.2024 за допомогою інтернет-еквайрингу системи iPay.ua на рахунок відповідача за реквізитами банківської картки НОМЕР_1 кредитні кошти в сумі 4500,00 грн, що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (номер транзакції системи iPay.ua – 606000521 від 25.12.2024, 15:29:50).
Згідно Графіку платежів, неведеного у п. 14 кредитного договору №23.12.2024-100001637 від 25.12.2024 (в Заявці та у Відповіді про прийняття пропозиції) за 155 днів строку кредитування передбачено п`ять платіжних періодів (кожні 31 день), у які позивальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю, передбачені договором проценти за користування кредитом та комісію, а в останні платіж – 28.05.2025 повернути суму кредиту. 
Позичальник за весь строк кредитування не вніс жодного платежу. 
Отже ТОВ «Споживчий центр» вправі вимагати стягнення з відповідача кредитної заборгованості, що є належним та ефективним способом захисту порушених прав.
Позивач визначив заборгованість відповідача у сумі 13545,00 грн, до якої включено: основний борг по кредиту – 4500,00 грн; несплачені проценти 5580,00 грн; які нараховані за 155 днів кредитування: з 25.12.2024 по 28.05.2025; комісія за надання кредиту – 405 грн; комісія за обслуговування -810 грн; неустойка – 2250,00 грн.
Відповідач не заперечує, викладених у позовній заяві обставин щодо укладання ним кредитного договору з позивачем та отримання кредиту в сумі 4500 грн, а також не спростовує факту прострочення ним свого зобов`язання та не надає жодного документу про переказ коштів на рахунок позивача на погашення кредитного боргу за договором. 
Заперечення відповідача в частині незаконності вимоги про стягнення з нього процентів за користування кредитом, нарахованих у період його військової служби в ЗСУ, а саме: у період проходження навчання у Військовому інституті у той час, коли в Україні уведено воєнний стан, визнаються судом неспроможними з огляду на таке.
Згідно запису у військовому квитку ОСОБА_1 зарахований курсантом до інституту у серпні 2023 року, а кредитний договір укладений ним 25.12.2024. Тобто усі необхідні документи для застосування до позичальника - військовослужбовця, передбачених Законом пільг (за їх наявності) могли бути надані відповідачем кредитодавцю при укладанні кредитного договору. Однак, обставини справи свідчать, що відповідні документи не були надані відповідачем ні кредитору в день укладання договору, ні суду при поданні відзиву на позов. 
На переконання суду у відповідача - курсанта Військового інституту відсутні пільги, передбачені Законом для військоврослужбовців, зокрема: щодо сплати процентів за користування кредитом.
Так, за змістом п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» №2011-XII, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
У постанові Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 426/4264/19 викладено правовий висновок, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом на підставі п. 15 ст. 14 Закону №2011-XII мобілізовані позичальники повинні надати банку або іншій фінансовій установі перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 №322/2/7142. Такими документами, зокрема, може бути: військовий квиток, в якому у відповідних розділах міститься відмітка про призов військовозобов`язаного на військову службу; довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом (ТЦК) або військовою частиною, а для резервістів – витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини. 
Верховний Суд у згаданій постанові наголосив, що на вказані вище законодавчі пільги мають право мобілізовані позичальники. 
Вищевказана пільга поширюється та діє на військовослужбовців, які брали або беруть безпосередню участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України …, з початку особливого періоду в Україні (з 18.03.2014) і до його завершення; для резервістів та військовозобов`язаних — з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.
Відповідач ОСОБА_1 згідно записів (службових відміток) у військовому квитку та його власних пояснень у відзиві не є мобілізованим, а є курсантом військового навчального закладу. Відомостей про те, що він, як військовослужбовець, під час особливого періоду брав участь у захисті України, в тому числі у зв`язку зі збройною агресією РФ, суду не надано і про це не зазначає сам відповідач. Один лише факт навчання відповідача у Військовому інституті та у зв`язку з цим віднесення його до категорії військовослужбовців, не дає йому права на пільги, передбачені п.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей». 

Таким чином, враховуючи, що відповідач отримав кредитні кошти, однак не виніс жодного платежу на погашення заборгованості, з нього підлягає стягненню на користь кредитодавця (позивача) сума кредиту – 4500,00 грн та сума процентів за користування кредитом – 5580,00 грн, які нараховані позивачем виключно під час строку, на який надано кредит (1% в день протягом перших 93 днів – три платіжні періоди по 31 дню та 0,5 % в день протягом наступних 62 днів – два платіжні періоди по 31 дню), що відповідає умовам договору, перевірено судом та не викликає сумнівів.

Також суд стягує з відповідача на користь позивача комісію за надання кредиту у розмірі, передбаченому пунктом 8 договору (9% від суми кредиту), що складає 405 грн.
Так, за змістом п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» термін «загальні витрати за споживчим кредитом» означає витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Комісія на надання кредиту (кредитних послуг) полягає не лише в перерахуванні кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу: інтернет-еквайрингу, оскільки ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, а й у тому, що договір укладено з використанням інформаційно-телекомунікаційних технологій та серверу, що потребує окремого обслуговування.
А тому суд вважає виправданою, передбачену договором та заявлену до стягнення плату у виді комісії в розмірі 405,00 грн за дистанційне оформлення договору та надання кредиту безготівковим переказом.

Що стосується вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту в сумі 810,00 грн (405,00 грн х 2 платежі), то суд виходить наступних міркувань.
Положення Закону України «Про споживче кредитування» (п.4 ч.1 ст. 1 та ч.2 ст. 8) передбачає такий вид витрат споживача, як комісія за обслуговування кредиту, що означає право банку (іншої фінансової установи) встановлювати плату за певні супутні послуги, що надаються під час кредитування.
Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила про споживчий кредит)..
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою в додатку 2 до цих Правил. 
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Водночас, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, в якій фізична особа оспорювала кредитний договір, акцентував увагу на тому, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 Розділу І та Розділу 4 Графік платежів Додаткової угоди №1 від 06.05.2020 до Кредитного договору №22035000312492 щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У досліджуваній ситуації плата за додаткові/супутні послуги фінансової установи (кредитодавця), а саме: комісії за обслуговування кредитної заборгованості, передбачена п.9 кредитного договору та відображена у п.14 «Графік платежів. Розмір такої комісії визначений у сумі по 405,00 грн у кожному з двох чергових платежів, а всього 810,00 грн.
У п.9 договору (Заявки та Відповіді про прийняття пропозиції (акцепт)) зазначено, що комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. 
Однак жодного доказу на підтвердження наданих позивачем та отриманих відповідачем, зазначених вище чи будь-яких інших супутніх послуг, суду не надано.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати КЦС у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 зробив наступний правовий висновок: «Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Підсумовуючи все вищевикладене, керуючись правовими висновками Верховного Суду, суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача комісії за обслуговування кредиту в сумі 810,00 грн, у зв`язку з не доведенням погодження сторонами договору певного переліку послуг та факту надання їх позичальнику, понад ті, що надаються на безоплатній основі згідно Закону.

Що стосується вимог позивача про стягнення неустойки, яка згідно п. 17 договору нараховується в розмірі 67,50 грн за кожен день прострочення платежу, незалежно від суми та виду невиконаного грошового зобов`язанням, то суд звертає увагу на таке.
Позивач не надає суду розрахунку по неустойці, яку визначив в сумі 2250,00 грн. Водночас, для суду є очевидним, що заявлена до стягнення загальна сума неустойки є максимальним розміром з урахуванням обмежень, встановлених у ч.2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» - не більше половини суми одержаного кредиту (4500 грн / 2 = 2250 грн).
Пунктом 6 Розділу IV «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі прострочення споживачем з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (тобто до 24.01.2024), споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення, у тому числі споживач звільняється: від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) своїх зобов`язань за таким договором. 
Враховуючи, що кредитний договір, який є предметом цього позову, був укладений 23.12.2024, тобто поза межами строку, вказаного в п. 6 Розділу IV (Прикінцеві та Перехідні положення) Закону України «Про споживче кредитування», суд не застосовує визначені у цьому пункті обмеження щодо відповідальності споживача.
Разом з цим, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, в редакції Закону 2120-ІХ від 15.03.2022, яким установлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 
Отже суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача неустойки в повному обсязі.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №23.12.2024-100001637 від 25.12.2024, у загальному розмірі 10485,00 грн, з яких: 4500,00 грн – неповернутий кредит; 5580,00 грн – несплачені проценти за користування кредитом, що нараховані протягом строку дії договору; 405,00 грн – комісія за надання кредиту.
В задоволенні вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 810,00 грн та неустойки в розмірі 2250,00 грн суд відмовляє з мотивів, наведених вище.

Вирішення питання розподілу судових витрат.
За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. 
Ціна позову позивачем визначена 13545,00 грн. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково на суму 10485,00 грн, що становить 77,41 % від ціни позову, то з урахуванням принципу пропорційності з відповідача на користь позивача суд присуджує 1875,18 грн судового збору (2422,40 грн х 77,41 %).

На підставі викладеного, керуючись ст. 11-13, 76-81, 89, 141, 223, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 23.12.2024-100001637 від 25.12.2024 у розмірі 10485,00 грн (десять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в розмірі 1875,18 грн (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять гривень 18 копійок).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасники справи:
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Суддя А.О. Залеська