ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

04 травня 2026 року	Справа №160/22769/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Суть спору: 07 серпня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якій позивач просить суд:
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану»;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. № 153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивача призвано на строкову військову службу 14.07.2020. Керуючись власними патріотичними переконаннями, у січні 2021 року ОСОБА_1 уклав контракт на проходження військової служби. У зв`язку із веденням воєнного стану та оголошенням мобілізації дія контракту позивача про проходження військової служби продовжилася понад встановлені строки та не припинилася і на час подання позову. З дати ведення воєнного стану по липень 2023 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, а з липня 2023 року по теперішній час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Під час проходження військової служби позивач брав безпосередню участь в бойових діях у травні, червні 2023 року, січні, лютому, травні та червні 2024 року. В червні 2024 року позивач отримав поранення під час виконання службово-бойового завдання. Оскільки ОСОБА_1 уклав контракт про проходження військової служби під час дії воєнного стану, у віці до 25 років, маючи звання молодший сержант, 07.06.2024 отримав тяжку травму під час захисту Батьківщини, він має право на отримання одноразової грошової винагороди на підставі положень постаови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану». Проте відповідачем протиправно відмовлено позивачу у нарахуванні та виплаті такої винагороди. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.
Ухвалою Дніпрпоетровського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2025 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.
19 серпня 2025 року від відповідача Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказує, що відповідно до вимог Постанови КМУ №153 право на отримання винагороди мають особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, які на момент набрання чинності Постанови (13.02.2025) були молодші 25 років та були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тобто у період з 24.02.2022 до 13.02.2025. Зазначає, що позивач не має право на одноразову грошову винагороду, оскільки станом на 24 лютого 2022 року (дата введення воєнного стану в Україні) він вже був діючим військовослужбовцем Національної гвардії України та проходив військову службу за контрактом.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14 липня 2020 року призваний на строкову військову службу.
16 січня 2021 між командиром Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та позивачем укладено котракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах рядового складу.
Надалі 22 серпня 2022 року між ОСОБА_2 та Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського складу.
Відповідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 20.06.2024 №269 молодший сержант ОСОБА_1 отримав 07 червня 2025 року поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.
Після отриманого поранення ОСОБА_1 перебував на тривалому лікуванні, зокрема з 08.06.2024 до 12.06.2024 у ВМКЦ Північного регіону, м.Харків, з 12.06.2024 до 22.10.2024 у ДУ «ТМО МВС України по Чернігівській області»; з 29.10.2024 до 21.11.2024 у КП «МЦРУБД» ДМТГ, м.Луцьк; з 25.11.2024 до 16.12.2024 у ДУ «ТМО МВС України по Волинській області», з 17.12.2024 до 30.12.2024 у ДУ «ГМКЦ» МВС України, м.Київ, з 26.02.2025 до 26.03.2025 у ДУ «ТМО МВС України по Волинській області», з 01.04.2025 до 09.04.2025 у ДУ «ТМО МВС України по Волинській області», з 10.04.2025 до 06.05.2025 у КП «Медичний центр реабілітації учасників бойових дій Луцької міської територіальної громади», з 19.05.2025 до 06.06.2025 у ДУ «ТМО МВС України по Волинській області».
14 липня 2025 року позивач звернувся до військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 (набрала чинності 13.02.2025).
Листом від 24.07.2025 №25/102/10/1-Ч-94-Аз Війскова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 надала відповідь на звернення позивача, зазначивши, що відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» винагорода виплачується особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 року №64, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24 лютого 2022 р. № 2102-ІХ. проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень. Відповідно до матеріалів особової справи позивач був призваний на строкову військову службу 14.07.2020, тобто станом на 24.02.2022 вже був військовослужбовцем і не підпадає під дію пункту 4 зазначеної постанови.
Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
За приписами статті 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.1, ч.3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою ст.2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII)).
За правилами ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі - Постанова КМУ №153).
Дана постанова КМУ набрала чинності з 13.02.2025.
Пунктом 3 Постанови КМУ №153, чинної станом на час виникнення спірних відносин установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови КМУ №153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
- військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
- військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
- військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони два або більше разів за сукупністю притягувалися до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн можлива виключно за умови дотримання встановлених Постановою № 153 вимог:
- особа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, Держприкордонслужби;
- до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років була прийнята або призвана на військову службу під час воєнного стану;
- проходить військову службу, тобто є діючим військовослужбовцем на дату набрання чинності Постанови № 153 (13.02.2025);
- брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій);
- строк участі в бойових діях в сукупності становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією Постановою (13.02.2025).
При цього, у разі притягувалися такого військовослужбовця до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Повертаючись до обставин справи.
16 січня 2021 між командиром Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та позивачем укладено котракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах рядового складу.
Надалі 22 серпня 2022 року між ОСОБА_2 та Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського складу.
Відповідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 20.06.2024 №269 молодший сержант ОСОБА_1 отримав 07 червня 2025 року поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.
На час набрання чинності Постановою № 153 (13.02.2025) позивач проходив військову службу, тобто, був діючим військовослужбовцем, який брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Матеріали справи не містять відомостей про притягнення позивача до кримінальної відповідальності та/або адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення, або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
Разом з тим, відповідач заперечує право позивача на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови КМУ № 153, оскільки позивач був призваний на строкову військову службу 14.07.2020, тобто станом на 24.02.2022 вже був військовослужбовцем і не підпадає під дію пункту 4 постанови.
Проте, такі доводи відповідача є неприйнятними, а дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу зазначеної одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №153 з наведених підстав є протиправними, оскільки позивачем підписувався контракт як до початку воєнного стану - 15.01.2021, який в силу ч.8 ст.23 Закону №2232-ХІІ у період дії воєнного стану автоматично підлягав продовженнню, так і контракт у період воєнного стану - 22 серпня 2022 року.
І в першому, і в другому випадку укладення контрактів відбулося до досягнення позивачем 25-річного віку, що відповідає вимогам постанови КМУ №153.
Окрім того, на момент звернення позивача до відповідача із заявою про виплату вказаної винагороди позивач проходив військову службу, тобто, мав статус військовослужбовця.
В контексті спірних правовідносин суд вважає за необхідне зазначити таке.
Постанова КМУ №153 не містить жодних застережень чи обмежень щодо необхідності підписання контракту саме вперше, за умови дотримання інших, передбачених Постановою умов.
Норми вказаної Постанови не містять положень, які б встановлювали обмеження щодо:
1. повторного укладення/продовження контракту;
2. врахування чи впливу попереднього проходження військової служби за контрактом на право особи на отримання одноразової грошової винагороди.
Право на отримання зазначеної виплати виникає у військовослужбовця з моменту виконання встановлених Постановою КМУ №153 сукупності умов (зокрема, прийняття на військову службу під час дії воєнного стану/продовження контракту, проходження військової служби у визначений період, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях протягом встановленого строку, відсутність дисциплінарних та інших правопорушень).
Більше того, тлумачення п.4 Постанови КМУ №153 у вузькому значенні, тобто лише відносно осіб, які вперше були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, котрі станом на 24 лютого 2022 року вже перебували на військовій службі та у подальшому уклали контракт на проходження військової служби.
Довільне трактування норм Постанови КМУ №153, суперечить принципу верховенства права, закріпленому в статті 8 Конституції України, та загальновизнаному правилу, що правові норми мають застосовуватися виключно у межах, передбачених їх змістом, без довільного розширення чи звуження їхньої дії. Будь-яке інше тлумачення, яке фактично позбавляє особу права, гарантованого державою, є неправомірним і порушує баланс між інтересами держави та правами громадянина.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що у разі неоднозначності правової норми перевага надається тлумаченню, яке забезпечує більш повну реалізацію прав особи. Це узгоджується з положеннями статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Статтями 1 та 2 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Постановою Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі №240/4894/23 Верховний
Суд сформував правовий висновок, де наголосив, що принцип тлумачення закону на користь особи не передбачає ігнорування закону, але вказує на те, що в спірних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію закону, яка максимально захищає права та інтереси саме особи "у вагомих сумнівах - на користь людини".
З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що позивач був прийнятий на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану у віці до 25 років, проходив військову службу на момент подання заяви про таку виплату, суд дійшов висновку, що позивач в частині умов щодо укладення контракту на проходження військової служби у період воєнного стану, проходження військової служби у період дії воєнного стану, підпадає під дію положень Постанови КМУ №153 від 11 лютого 2025 року.
Відтак, дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачеві одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №153, оформленої листом від 24.07.2025 №25/102/10/1-Ч-94-Аз, саме через укладення позивачем контракту до 24.02.2022р., тобто до введення воєнного стану в України, без врахування обставин автоматичного продовження строку дії контракту на підставі ч.8 ст.23 Закону №2232-ХІІ, а також обставин укладення ще одного контракту в серпні 2022 року, підлягають визнанню судом протиправними.
Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 Постанови КМУ №153, то у цій частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача лише за умови, що:
- позивач виконав усі вимоги закону для отримання відповідного рішення;
- орган влади не має дискреції, тобто не має права обирати між кількома варіантами поведінки.
Якщо ж для вирішення питання орган влади повинен здійснити оцінку документів, перевірити їх відповідність, витребувати додаткові відомості, усунути розбіжності або використати інші інструменти, що належать до його компетенції, суд не вправі підміняти собою адміністративний орган, а має лише зобов`язати його розглянути заяву та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Така правова позиція є усталеною і узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13, та у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 520/12333/21, від 09 травня 2024 року у справі № 580/3690/23, від 08 грудня 2025 року у справі № 420/13975/24.
Так, як уже зазначалося судом вище, право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої Постановою КМУ 3153 мають військовослужбовці, які відповідають наступник критеріям, а саме:
- особа рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, Держприкордонслужби, Національної гвардії України;
- до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану;
- проходять військову службу, тобто є діючими військовослужбовцями на дату набрання чинності Постанови № 153 (13.02.2025);
- брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій);
- строк участі в бойових діях в сукупності становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією Постановою (13.02.2025), або
- строк менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (13.02.2025) у зв`язку із наявністю у них, зокрема, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни;
- відсутності факту притягнення до кримінальної, адміністративної або дисциплінарної відповідальності.
Разом з тим, із листа відповідача від 24.07.2025 №25/102/10/1-Ч-94-Аз, за яким позивачеві відмовлено у виплаті спірної винагороди (саме ця відмова є предметом даного спору), вбачається, що позивачеві відмовлено у виплаті одноразової грошової винагороди виключно з підстав того, що позивач станом на 24.02.2022 вже був військовослужбовцем і не підпадає під дію пункту 4 постанови №153.
З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд вважає, що позивач, звернувшись до військової частини, дотримався п`яти обов`язкових умов, за наявності яких у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено позивачу спірну одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень, передбачену постановою № 153.
Оскільки суд прийшов висновку про допущену відповідачем протиправну бездіяльність в частині ненарахування та невиплати винагороди, підлягає до задоволення і похідна вимога про зобов`язання здійснити нарахування та виплати даної винагороди.
Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо відшкодування судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 14, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (Ідентифікаційний код: НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 р. №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон