Справа № 156/214/26
Провадження № 2/156/264/26
Рядок статзвіту № 40

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
30 червня 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області у складі: 
головуючого судді Комзюк Н.Н., 
за участю секретаря судового засідання Кирилюк Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И В:

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №2169733 від 20.03.2020, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , у загальному розмірі 21260,00 грн., а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач є новим кредитором за вищевказаним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань виникла заборгованість, яка наразі добровільно не сплачена.
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 02.03.2026 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Від представника відповідача адвоката Семенюка Р.А. через систему «Електронний суд» 15.04.2026 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ОСОБА_1 визнає позовні вимоги частково, а саме щодо тіла кредиту у розмірі 5300,00 грн (у врахуванням сплачених 1700,00 грн), в іншій частині позовні вимоги не визнає, оскільки у період з 2014 до 2018 та з 31.10.2019 по 31.08.2022 він перебував на військовій службі та, відповідно, був військовослужбовцем, який під час дії особливого періоду, зокрема з 2014 року брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення. Тобто, на день укладення кредиту (20.03.2020) відповідач відносився до категорії осіб, які мають пільги, встановлені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, щодо звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом. Окрім цього, відсотки нараховані поза межами строку кредитування, а їх розмір не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», є явно завищеним та підлягає зменшенню. Також представник зазначав, що сума витрат позивача на правничу допомогу є неспівмірною, завищеною і не відповідає розумності, об`єму виконаної роботи, а тому її необхідно зменшити до мінімуму.
Від представника позивача адвоката Усенка М.І. через систему «Електронний суд» 27.04.2026 надійшла відповідь відзив, у якій представник підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив розглянути справи за відсутності представника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Зазначав зокрема, що відповідач визнав наявність заборгованості тіла кредиту в розмірі 5300,00 грн, а тому вказане не потребує доказуванню. Також, у справі відсутні докази того, що у період утворення простроченої заборгованості відповідач як військовослужбовець брав участь у здійсненні заходів, про які йдеться у пункті 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», отже підстави для не нарахування процентів за користування кредитом відсутні. У матеріалах справи відсутні довідки з військової частини, видані станом на поточну дату, які б підтверджували, що відповідач станом на день розгляду справи продовжує перебувати на військовій службі та не був звільнений. Таким чином, на момент укладення кредитного договору та нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідач не мав статусу учасника бойових дій, а отже, на цей період дія вказаної норми закону на нього не поширювалася. Окрім цього, жодних нарахувань поза межами строку кредитування не здійснювалось. У відзиві представник відповідача помилково ототожнює нарахування відсотків на підставі ст. 625 ЦК України, що є відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання (штрафними санкціями), та нарахування відсотків на підставі ст.1048 ЦК України, що є платою споживача за користування кредитом. У даній справі не йдеться про стягнення річних відсотків за невиконання відповідачем зобов`язання (штрафних санкцій). Також, заперечуючи проти розміру витрат на правову допомогу, сторона відповідача не надала жодних обґрунтованих доказів чи розрахунків, які б підтверджували твердження про необґрунтованість заявленої суми. Відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн є обґрунтованим, а заперечення відповідача з цього приводу є безпідставними. 
У заяві від 29.06.2026 представник відповідача адвокат Семенюк Р.А. підтримав викладені у відзиві на позовну заяву заперечення та просив розглянути справу без його та відповідача участі.
Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.77, 79, 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що 20.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №2169733, за умовами якого в сукупності з графіком платежів та з урахуванням паспорту споживчого кредиту, відповідач отримав грошові кошти (фінансовий кредит) у розмірі 7000,00 грн на споживчі потреби, шляхом перерахування на рахунок з використанням картки № НОМЕР_1 , на строк 30 днів, тобто до 19.04.2020 (п.1.3, 1.4, 1.6, 2.1. договору).
Згідно з п. 1.5 договору, тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить: знижена процентна ставка 1,62 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п.1.5.1 договору); стандартна процента ставка 1,90% в день від суми кредиту та застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в пп.1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч. 1 ст.1048 ЦК України (п.1.5.2 договору).
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 591,09% річних; за стандартною ставкою 695,40% річних (п.1.7 договору).
Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 10391,50 грн; за стандартною ставкою 10990,00 грн (п.1.8 договору).
Згідно з п.3.1 договору, нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». 
Строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 - 4.5 договору (п.4.1 договору).
Сторони передбачили, що споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400,00 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 договору.
Пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем (п.п. 4.2, 4.3 договору).
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М119263 від 20.03.2020, що відповідає ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Як вбачається з інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» від 12.03.2026, у банку на ім`я ОСОБА_1 емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 , на яку 20.03.2020 успішно зараховано платіж у сумі 7000,00 грн.
Отже, ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 за договором виконало та надало кредит у сумі 7000,00 грн, шляхом зарахування коштів на платіжку картку відповідача. Таким чином, у відповідача виник обов`язок повернути надані кошти, на умовах та у строки, передбачені договором.
Також, між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» 30.10.2020 укладено договір про відступлення права вимоги №ККАУ-30102020 у відповідності до умов якого до ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит № 2169733 від 20.03.2020.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особаю внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Положеннями ст.514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження укладення 20.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 2169733 від 20.03.2020 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 7000,00 грн.
Також, позовна заява містить належні і допустимі докази на підтвердження того, що до ТОВ «ФК» Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним договором.
У ст.526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (ст.525 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З наданого позивачем розрахунку слідує, що заборгованість відповідача складає 21260,00 грн, з яких 7000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу, 14260,00 грн сума заборгованості за відсотками.
Відповідач не заперечував факту укладення вказаного кредитного договору та отримання ним кредитних коштів. Також відповідач визнав заборгованість по тілу кредиту у розмірі 5300,00 грн. Таким чином, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дані обставини не підлягають доказуванню.
Оцінюючи заперечення сторони відповідача щодо неправомірності нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 14260,00 грн, суд враховує наступне.
У відповіді на відзив представник позивача посилався на постанову Верховного Суду від 4 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 та вказував, що факт проходження відповідачем військової служби за контрактом сам по собі не є підставою для звільнення від сплати процентів за користування кредитом. Позивач зазначав, що закон не звільняє військовослужбовців за контрактом від сплати відсотків лише за наявності відповідного статусу, а доказів безпосередньої участі відповідача в бойових діях у період утворення прострочення матеріали справи не містять.
Суд погоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо розмежування категорій військовослужбовців та зазначає, що для осіб, які проходять службу за контрактом (на відміну від мобілізованих), право на звільнення від нарахування процентів закон пов`язує не просто з фактом перебування на службі, а з обов`язковою умовою набуття ними статусу особи, яка під час дії особливого періоду брала або бере участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України.
Разом з тим, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 повністю відповідає всім критеріям та вимогам закону для отримання вказаної пільги, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами.
Так, згідно з відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_1 №3/541 від 06.05.2026 року та долученою до неї довідкою № 3/542 (наданою на адвокатський запит), відповідач ОСОБА_1 має тривалий і документально підтверджений статус безпосереднього учасника бойових дій.
Як встановлено із зазначених документів, ОСОБА_1 проходив військову службу за мобілізацією у періоди з 26.05.2014 по 02.07.2015 та з 04.08.2015 по 19.10.2016, де брав безпосередню участь у бойових діях в районах проведення антитерористичної операції (АТО) у Донецькій та Луганській областях (загалом 360 днів), на підставі чого 08.06.2015 йому видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .
Надалі відповідач продовжив захист Батьківщини, уклавши контракт, та проходив військову службу з 27.04.2017 по 26.10.2018 року у в/ч НОМЕР_4 , а з 31.10.2019 по 31.08.2022 року - у військовій частині НОМЕР_5 на посаді водія розвідувального відділення розвідувальної роти.
Згідно з витягом із наказу командира в/ч НОМЕР_5 №240 від 31.08.2022 відповідач під час служби за цим діючим контрактом (який розпочався 31.10.2019, тобто до моменту укладення кредитного договору від 20.03.2020, та тривав безперервно у період нарахування відсотків) залучався до безпосередньої участі у бойових діях та здійсненні заходів із відсічі збройної агресії у період з 01 по 31 серпня 2022 року.
За загальним правилом ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Водночас, відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач ОСОБА_1 станом на день укладення кредитного договору (20.03.2020) та в період нарахування процентів (з 20.03.2020 по 18.07.2020) уже мав статус учасника бойових дій та статус особи, яка брала безпосередню участь в антитерористичній операції, а також перебував на службі за чинним контрактом у складі діючого підрозділу ЗСУ, на нього в силу прямої вказівки закону повністю поширюється дія пільги щодо заборони нарахування процентів за кредитом.
Спростування позивача про відсутність у відповідача такого права судом відхиляються як необґрунтовані та спростовані зібраними у справі доказами.
З огляду на викладені обставини, нарахування процентів у розмірі 14260,00 грн є неправомірним, здійсненим всупереч вимогам закону, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем 15.05.2020 внесено 1700,00 грн, які були неправомірно спрямовані кредитором на погашення відсотків.
Оскільки в силу прямої заборони закону вимога позивача про нарахування відсотків є безпідставною, єдиним чинним зобов`язанням відповідача на момент здійснення платежу залишалося повернення отриманого фінансового кредиту. За таких обставин, сплачена відповідачем сума підлягає примусовому перерахунку з віднесенням 1700,00 грн у погашення заборгованості за тілом кредиту, що становить 5300,00 грн (7000,00 - 1700,00 = 5300,00).
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за наданим кредитом, суд не надає оцінки іншим доводам сторін щодо правомірності їх нарахування та вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
На підставі досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в загальній сумі 5300,00 грн, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, а саме на 24,93% від заявленої ціни позову (5300,00 грн задоволено : 21260,00 грн заявлено х 100), з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 663,74 грн (24,93% від фактично сплаченого судового збору в сумі 2662,40 грн).
Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову: копію договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025, укладеного з АО «Апологет», в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М.І.; копію ордера про надання правничої допомоги; копію акта наданих послуг №94 від 13.02.2026 та детального опису до акта.
Відповідно до п. 1.1, 2.3 договору про надання правничої допомоги №0107 від 01.07.2025 клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах у юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Вартість наданих послуг правничої допомоги за 1 кредитну справу складає 8000,00 грн без ПДВ.
З акта наданих послуг правничої допомоги та детального опису до нього слідує, що вартість послуг у справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №2169733 від 20.03.2020 склала 8000,00 грн, яка складається з усної консультації, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складення позовної заяви та звернення до суду з позовом.
Вищенаведені документи оцінюються судом, як належні та достатні у розумінні положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки підтверджують факт понесених (здійснених) позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
У відзиві представник відповідача зазначав, що сума витрат позивача на правничу допомогу є неспівмірною, завищеною і не відповідає розумності, об`єму виконаної роботи, а тому просила суд зменшити її розмір до мінімуму, що розцінюється судом як належним чином заявлене клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в розумінні ч. 5 ст. 137 ЦПК України.
Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19. 
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року у справі № 320/3271/19. 
Взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої фактичності та неминучості) та розумності їх розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу позивача не відповідає принципам розумності в цих правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. З огляду на викладене вище, суд вважає наявними підстави для відмови у відшкодуванні за рахунок відповідача повністю всієї суми заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу з огляду на невідповідність таких витрат вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.
Суд зауважує, що справа не входить до категорії складних та розглядалась у спрощеному провадженні. Крім того, послуги надані адвокатським об`єднанням, є типовими для позивача, оскільки стягнення заборгованості також є предметом діяльності позивача, відповідно не потребують витрати значного часу на складання документів та визначення правових позиції.
Таким чином, суд, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження понесених судових витрат, взявши до уваги принципи реальності та розумності судових витрат та враховуючи складність справи, докази у справі, їх необхідність, обсяг наданих послуг та виконані роботи, а також заявлені позовні вимоги і розмір їх задоволення, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, ціною позову, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалістю судового розгляду, значення справи для сторін, вважає розмір витрат позивача неспівмірним зі складністю справи та явним чином завищеним, тому суд, застосовуючи критерій співмірності, дійшов висновку про зменшення загального розміру таких витрат до 3000,00 гривень. Саме такий загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду, є справедливим та обґрунтованим.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За наслідками розгляду цієї справи позовні вимоги судом задоволено на 24,93%, отже судові витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог від визначеної судом співмірної суми, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути 747,90 грн (3000,00 х 24,93% : 100 = 747,90).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 534, 610, 626, 628, 1048, 1054 ЦК України, п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 12, 13, 76-82, 137, 141, 247, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (місцезнаходження: 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх, код ЄДРПОУ: 35234236) заборгованість за тілом кредитного договору №2169733 від 20.03.2020 у розмірі 5300,00 грн (п`ять тисяч триста гривень 00 копійок).
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати по оплаті судового збору у розмірі 663 гривні 74 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 747 гривень 90 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.Н. Комзюк