ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року
м. Київ

справа № 357/1235/22
провадження № 61-5888св25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Воробйової І. А, Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., 

учасники справи:
позивач - Державне управління справами,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Громадська організація «Стейтвотч», третя особа - Національний природний парк «Синьогора»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Державного управління справами до ОСОБА_1 , Громадської організації «Стейтвотч», третя особа - Національний природний парк «Синьогора», про спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та Громадської організації «Стейтвотч» - адвоката Крат Віри Федорівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року у складі судді Цукурова В. П. та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року у складі колегії суддів: Таргоній Д. О., Голуб С. А., Слюсар Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2022 року Державне управління справами (далі - ДУС) звернулося до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило визнати недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації ДУС, інформацію, оприлюднену ОСОБА_1 і Громадською організацією «Стейтвотч» (далі - ГО «Стейтвотч») в мережі «Інтернет» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4/, а саме про те, що: «…Державна резиденція «Синьогора», яка забезпечує відпочинок вищих посадових осіб, що розташована в карпатському масиві Ґорґани, за період 2017 - півріччя 2021 року отримала збитки на суму 57,7 млн. грн»;
зобов`язати ОСОБА_1 і ГО «Стейтвотч» спростувати поширену ними інформацію про Державну організацію «Резиденція «Синьогора» (далі - ДО «Резиденція «Синьогора»), а саме: «…Державна резиденція «Синьогора» , яка забезпечує відпочинок вищих посадових осіб, що розташована в карпатському масиві Ґорґани, за період 2017 - півріччя 2021 року отримала збитки на суму 57,7 млн. грн», шляхом оприлюднення на інтернет-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4/ рішення суду у цій справі у дводенний термін після набуття ним чинності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ДУС посилалося на те, що воно є допоміжним органом, створеним Президентом України відповідно до пункту 28 статті 106 Конституції України, здійснює матеріально-технічне, соціально-побутове та інше забезпечення діяльності Президента України, Ради національної безпеки і оборони України, Адміністрації Президента України й інших створених Президентом України консультативних, дорадчих і допоміжних органів, служб.

Згідно з Положенням про ДУС, затвердженим Указом Президента України від 17 грудня 2002 року № 1180/2002, до покладених на управління завдань належить у тому числі здійснення внутрішнього контролю за витрачанням підприємствами/установами коштів Державного бюджету України, аналіз ефективності використання бюджетних коштів, які надаються відповідним підприємствам/установам через ДУС.

ДО «Резиденція «Синьогора» створена відповідно до розпорядження керівника ДУС від 15 серпня 2005 року № 382, перебуває в управлінні ДУС, є неприбутковою бюджетною установою та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 у мережі «Інтернет» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6» із посиланням на звіти про фінансові результати (форма № 2-дс). 

У цій статті зазначено: «Державна резиденція «Синьогора», яка забезпечує відпочинок вищих посадових осіб, що розташована в карпатському масиві Ґорґани, за період 2017 рік - перше півріччя 2021 року отримала збитки на суму 57,7 млн. грн. Резиденція знаходиться у сфері управління ДУС. Про це йдеться у звіті про фінансові результати «Синьогори.».

Такі твердження з використанням терміна «збитки», опубліковані у зазначеній вище статті, не відповідають дійсності, оскільки такої графи у звітах, на які посилається автор, немає. Це формує громадську думку про нераціональне використання бюджетних коштів, що призводить до втрати довіри до держави Україна. 

Також зазначало, що поширена відповідачами інформація є недостовірною і такою, що порушує його ділову репутацію й суб`єкта господарювання - ДО «Резиденція «Синьогора», що перебуває в його управлінні, негативно впливає на авторитет ДУС як державного органу. Поширена ОСОБА_1 недостовірна інформація розміщена в мережі «Інтернет», тобто доступна для перегляду необмеженого кола осіб. Оспорювана інформація стосується безпосередньо ДУС.

Також позивач повідомив, що вжив заходів забезпечення доказів до подання цієї позовної заяви, зокрема ухвалою Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2021 року у справі № 910/17300/21 за заявою ДУС про забезпечення доказів витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостинг Україна» інформацію про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу веб-сайту (власника веб-сайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. 

У зв`язку з цим позивач просив позов задовольнити.

Суди розглядали справу неодноразово.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 27 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 31 травня 2023 року апеляційну скаргу ДУС залишив без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 01 листопада 2023 року касаційну скаргу ДУС задовольнив. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 31 травня 2023 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області рішенням від 16 жовтня 2024 року позов задовольнив. Визнав недостовірною та такою, що завдає шкоди діловій репутації ДУС, інформацію, оприлюднену ОСОБА_1 і ГО «Стейтвотч» в мережі «Інтернет» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 а саме про те, що «…Державна резиденція «Синьогора», яка забезпечує відпочинок вищих посадових осіб, що розташована в карпатському масиві Ґорґани, за період 2017 - півріччя 2021 року отримала збитки на суму 57,7 млн. грн». Зобов`язав ОСОБА_1 і ГО «Стейтвотч» спростувати інформацію про ДО «Резиденція «Синьогора», а саме: «…Державна резиденція «Синьогора», яка забезпечує відпочинок вищих посадових осіб, що розташована в карпатському масиві Ґорґани, за період 2017 - півріччя 2021 року отримала збитки на суму 57,7 млн. грн», шляхом оприлюднення на інтернет-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 рішення суду цій справі у дводенний термін після набрання ним законної сили. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що поширена відповідачами інформація є недостовірною, принижує ділову репутацію позивача, що може призвести до формування у суспільстві негативного ставлення до нього. При цьому інформація негативного характеру щодо ДУС викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд постановою від 26 березня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 і ГО «Стейтвотч» - адвоката Крат В. Ф. задовольнив частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року змінив у частині визначеного способу спростування інформації, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення у такій редакції: «Зобов`язати ОСОБА_1 і ГО «Стейтвотч» спростувати інформацію про ДО «Резиденція «Синьогора», а саме: «…Державна резиденція «Синьогора», яка забезпечує відпочинок вищих посадових осіб, що розташована в карпатському масиві Ґорґани, за період 2017 - півріччя 2021 року отримала збитки на суму 57,7 млн. грн», шляхом оприлюднення на інтернет-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі (за виключенням інформації про сторони, що містить конфіденційний характер) у дводенний термін після набрання ним законної сили». В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому апеляційний суд виходив з того, що публікація лише вступної та резолютивної частини рішення суду у цій справі, яке набрало законної сили, буде ефективним і достатнім засобом для реалізації позивачем права на спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації. Водночас суд зазначив, що інформація про фізичну особу, адресу, дату і місце народження є конфіденційною та може поширюватись лише за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Оскільки ОСОБА_1 не надавав згоди на розголошення (опублікування) персональних даних, які містяться в резолютивній частині оскаржуваного рішення, тому рішення місцевого суду підлягає зміні шляхом виключенням такої інформації, яка підлягає оприлюдненню.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 і ГО «Стейтвотч» - адвокат Крат В. Ф. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Підставою касаційного оскарження судових рішень вказувала те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17-ц, від 09 жовтня 2024 року у справі № 753/16257/23, від 15 травня 2024 року у справі № 757/17241/21;
суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що всупереч статті 83 ЦПК України суд взяв до уваги як доказ висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 01 лютого 2024 року № 18203/18204/23-36 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи. При цьому суди не врахували, що експерт використовував неправильні вихідні дані, що є наслідком неправильного висновку. 

Суди не взяли до уваги і те, що позивач просив суд зобов`язати спростувати інформацію шляхом оприлюднення на інтернет-сайті ІНФОРМАЦІЯ_4 рішення суду у цій справі у дводенний термін після набрання ним законної сили. Водночас такий спосіб захисту не передбачений законом, адже належним є інший спосіб - оприлюднення тексту спростування.

У травні 2025 року ДУС подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали їм належну правову оцінку. 

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 травня 2025 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

16 червня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи 

Суди попередніх інстанцій встановили, що ДУС у своїй діяльності керується, зокрема, Конституцією України, Законом України «Про управління об`єктами державної власності», Положенням про ДУС, яке затверджене Указом Президента України від 17 грудня 2002 року № 1180/2002 «Про Положення про Державне управління справами» (далі - Положення).

Зазначеним Положенням передбачено, що ДУС є допоміжним органом, створеним Президентом України відповідно до пункту 28 статті 106 Конституції України, який здійснює матеріально-технічне, соціально-побутове та інше забезпечення діяльності Президента України, Ради національної безпеки і оборони України, Адміністрації Президента України та інших створених Президентом України консультативних, дорадчих та допоміжних органів і служб.

Відповідно до пункту 1.4 Положення про Національний природний парк «Синьогора», затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 15 березня 2021 року № 190 (у редакції наказу Міндовкілля від 17 вересня 2021 року № 603), Національний природний парк «Синьогора» перебуває в управлінні ДУС.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в мережі «Інтернет» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 було опубліковано статтю під назвою «Резиденція «Синьогора» ДУС з 2017 року отримала 57,7 млн грн збитків» із посиланням на звіти про фінансові результати (форма № 2-дс). У цій статті зазначено: «Державна резиденція «Синьогора», яка забезпечує відпочинок вищих посадових осіб, що розташована в карпатському масиві Ґорґани, за період 2017 рік - півріччя 2021 року отримала збитки на суму 57,7 мільйона гривень. Резиденція знаходиться у сфері управління ДУС. Про це йдеться у звіті про фінансові результати «Синьогора».

Водночас у звітах про фінансові результати ДО «Резиденція «Синьогора», правонаступником якої є Національний природний парк «Синьогора», тобто третя особа у цій справі, за 2017 - 2020 роки і перше півріччя 2021 року немає інформації про збитки організації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02 листопада 2021 року у справі № 910/17300/21 витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» інформацію про власника домену (реєстранта) та споживача послуги хостингу веб-сайту (власника веб-сайту) за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, який розміщений на сервері web.defauit-host.net за IP адресою НОМЕР_1. а саме: прізвище, ім`я, по батькові, місце реєстрації та проживання, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник фізична особа, або найменування юридичної особи, ідентифікаційний код, місцезнаходження, телефон, e-mail - у випадку, якщо власник юридична особа. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» надати витребувані докази у письмовій формі до Господарського суду міста Києва.

На виконання ухвали господарського суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Хостінг Україна» надало запитувану інформацію, а саме вказало, що реєстрантом доменного імені «marlin.org.ua» є ОСОБА_1 .

Із відзиву ОСОБА_1 відомо, що саме він є автором указаної статті. Словом «збитки» він хотів надати оцінку неефективного управління державною власністю.

Власником веб-сайту за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 є ГО «Стейтвотч».

Відповідно до висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 01 лютого 2024 року № 18203/18204/23-36 за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи у цивільній справі №357/1235/22:
1. У тексті статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розміщеної в мережі «Інтернет» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , - міститься інформація негативного характеру щодо ДУС, яка викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночних суджень.
2. Лексема «збитки», яка вжита у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3», розміщеній в мережі «Інтернет » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , у контексті інформації, що міститься у наданих на дослідження звітах про фінансові результати ДО «Резиденція Синьогора» форми 2-дс, використана некоректно, оскільки замінює собою термін «профіцит», що вплинуло на загальний зміст статті та надало загальному сприйняттю закодованій у ній інформації негативного маркування в частині висновків про неефективне управління коштами ДО «Резиденція «Синьогора», у тому числі з боку ДУС, в підпорядкуванні якого перебуває ця організація.
3. Смислове навантаження статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3», розміщеної в мережі «Інтернет » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , в частині повідомлення про орган управління - ДУС і його діяльність, полягає в інформуванні адресатів про те, що негативні результати діяльності ДО «Резиденція «Синьогора» у період з 2017 року - перше півріччя 2021 року є наслідком управлінських дій ДУС по відношенню до підпорядкованої йому установи. Таке смислове навантаження статті може призвести до формування у суспільстві негативного ставлення до органу управління майном - ДУС.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно з частиною першою статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Ділову репутацію юридичної особи становить престиж її фірмового (комерційного) найменування та інших належних їй нематеріальних активів серед кола споживачів її товарів та послуг. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Право на недоторканість своєї ділової репутації відноситься до особистих немайнових прав фізичної особи, що забезпечують соціальне буття фізичної особи. Це право за своєю природою може належати не лише фізичній, але й юридичній особі, оскільки воно може бути використано суб`єктом господарювання як спосіб судового захисту щодо поширення інформації, яка шкодить його діловій репутації.

Під час розгляду справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Так, з метою захисту свого особистого немайнового права, в тому числі права на ділову репутацію, юридична особа може застосовувати як загальні способи захисту (глава 3 ЦК України), так і спеціальні способи захисту особистих немайнових прав, які передбачені у главі 20 ЦК України, зокрема, вимагати спростування поширеної недостовірної інформації.

Абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України потрібно тлумачити в контексті змісту частини першої статті 91 ЦК України та частини першої статті 94 ЦК України. Оскільки юридична особа має універсальну правоздатність, їй належить право на ділову репутацію, то для захисту цього права юридична особа може звернутися до суду з вимогою про спростування недостовірної інформації.

Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 504/4099/16-ц.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Зазначений висновок судів попередніх інстанцій є помилковим з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

Направляючи справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2023 року зазначив, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ДУС, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами, що оспорювана інформація порушує немайнові права саме позивача. Крім цього, зазначав, що ДУС звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило спростувати поширену інформацію саме щодо ДО «Резиденція «Синьогора», яка й до припинення була окремою юридичною особою та не уповноважувала позивача здійснювати її захист у судовому порядку.

Суд апеляційної інстанції залишив рішення місцевого суду без змін, але навів зовсім інші мотиви, а саме, що поширені відповідачем висловлювання не є такими, що містять фактичні дані, а тому не можуть бути визнані недостовірними. Наведені мотиви місцевого суду не досліджував.

Висновки апеляційного суду не повинні бути взаємовиключними, оскільки це не дає можливості суду касаційної інстанції визначити, якого саме висновку дійшов суд щодо того, які правовідносини виникли між сторонами і які норми права підлягають застосуванню.

Під час нового розгляду місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, не звернув уваги на обов`язкові вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 01 листопада 2023 року та дійшов помилкових висновків, що про доведеність позовних вимог.

Так, під приниженням ділової репутації суб`єкта господарювання (підприємця) є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, що дискредитують спосіб ведення чи результати його господарської (підприємницької) діяльності, у зв`язку з чим знижується вартість його нематеріальних активів.

Відповідно до Положення ДУС є спеціальним державним органом з матеріально-технічного, соціально-побутового та іншого забезпечення діяльності Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Ради національної безпеки і оборони України, інших державних органів.

Тобто ДУС є спеціальним державним органом, який є головним розпорядником бюджетних коштів.

Оприлюднена інформація, яка є предметом спору стосувалася ДО «Резиденція «Синьогора».

Разом з цим саме по собі фінансування позивачем іншої юридичної особи (установи), покладення певних управлінських функцій щодо цієї особи, не є підставою для висновку, що оспорювана інформація порушує його немайнові права (принижує його ділову репутацію як суб`єкта господарювання).

Крім того відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 15 березня 2022 року у справі «ТОВ «Мемо» проти Росії» (OOO Memo v. Russia), заява № 2840/10 Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) пояснив, за яких умов доцільно дуже детально розглядати питання щодо того, чи переслідувало оскаржуване втручання легітимну мету «захисту репутації інших осіб» в разі залучення інтересів державного органу. ЄСПЛ також підкреслив, що межі допустимої критики стосовно органу державної влади є ширшими, аніж щодо приватної особи (громадянина) чи навіть політика.

Розглядаючи вказану справу, ЄСПЛ розмежував два типи державних органів: з одного боку, державні підприємства, безпосередньо залучені до економічної діяльності, та, з іншого боку, органи виконавчої влади, наділені державними повноваженнями. Щодо першого ЄСПЛ підкреслив, що публічні або державні підприємства, залучені до конкурентної діяльності на ринку, покликаються на свою хорошу репутацію для залучення клієнтів із метою отримання прибутку. ЄСПЛ нагадав свої попередні висновки, в яких він визнав наявність легітимного «інтересу в захисті комерційного успіху й життєдіяльності компаній в інтересах акціонерів та працівників, а також в інтересах ширшого економічного блага» (рішення ЄСПЛ у справах Steel and Morris v. the United Kingdom, § 94, та Uj v. Hungary, § 22). Проте ці міркування не є застосовними до органу виконавчої влади з державними повноваженнями, що не залучений як такий до економічної діяльності безпосередньо, а фінансований платниками податків та функціонує для служіння суспільству. З огляду на роль такого органу в демократичному суспільстві його інтереси щодо підтримки хорошої репутації відрізняються від репутаційних інтересів фізичних та юридичних осіб, як приватних, так і державних, які конкурують на ринку. Зокрема, інтереси державного органу невід`ємні від необхідності запобігати зловживанню владою чи корупції на державній службі, піддаючи свою діяльність ретельному контролю, з огляду не лише законодавчої чи судової гілок влади, а й суспільства. Тому захист органу виконавчої влади від критики ЗМІ міг би суперечити цій меті, оскільки це могло серйозно обмежити свободу ЗМІ. Те, що виконавчі органи влади можуть ініціювати дифамаційне провадження проти представників ЗМІ, поклало б на них надмірний і непропорційний тягар та могло би мати стримувальний ефект (рішення ЄСПЛ у справах Dyuldin and Kislov v. Russia, § 43; Radio Twist a.s. v. Slovakia, § 53). 

Зазначені висновки ЄСПЛ суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, та не врахували, що з огляду на специфіку державного органу, спори про дифамацію, порушені від імені юридичної особи, яка здійснює державну владу, не можуть вважатися такими, що переслідують законну мету захисту репутації інших осіб у контексті пункту 2 статті 10 Конвенції, а тому дійшли помилкового висновку про обґрунтованість вимог позову.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 

Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання апеляційної та касаційної скарг відповідачі сплатили судовий збір у загальному розмірі 27 773,20 грн (5 954,40 * 2 + 7 932,20 * 2), а тому ці витрати підлягають стягненню з позивача на їх користь.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та Громадської організації «Стейтвотч» - адвоката Крат Віри Федорівни задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення. 

В задоволенні позову Державного управління справами до ОСОБА_1 , Громадської організації «Стейтвотч», третя особа - Національний природний парк «Синьогора», про спростування недостовірної інформації та захист ділової репутації відмовити.

Стягнути з Державного управління справами на користь ОСОБА_1 та Громадської організації «Стейтвотч» судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг, в розмірі по 13 886,60 (тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) гривень 60 копійок кожному.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	І. А. Воробйова 	
	А. Ю. Зайцев  Є. В. Коротенко  	
	В. М. Коротун