Справа № 303/7009/25

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м. Берегове 

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: 
головуючого ІЛЬТЬО І. І., 
при секретарі судового засідання Гарані О.А., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ТзОВ « УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 500 гривень. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.06.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1217-0369. Відповідачем електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 7500 грн. на строк 300 днів зі сплатою 3% за користування кредитом в день. Позивач виконав взяти на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов кредитного договору. Проте,Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, тому станом на 25.08.2025 року утворилась заборгованість за Договором про надання кредиту в розмірі 74 475 грн., що складається з: суми по тілу кредиту – 7500 грн.; суми прострочених платежів по процентах – 66 975 грн.. Разом з тим, позивачем було прийнято рішення про можливості застосування до відповідачки програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», а саме часткового списання заборгованості у загальній сумі 36 975 гривень за умови погашення Відповідачем решти заборгованості з договором в розмірі 37 500, що складається з 7500 гривень – тіла кредиту та 30 000 гривень – прострочена заборгованість за нарахованими відсотками. 
На підтвердження укладення договору позивачем надано копію договору про відкриття кредитної лінії №1217-0369 від 03.06.2023, правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, довідку про перерахування кредитних коштів, лист банківської установи щодо здійснення переказу, розрахунок заборгованості та інші письмові докази.
19 вересня 2025 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області вказану цивільну справу направлено за територіальною підсудністю до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя.
29 жовтня 2025 року ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя дану цивільну справу направлено за територіальною підсудністю до Берегівського районного суду Закарпатської області, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , як ВПО.
Вказана цивільну справа за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшла до суду 03 грудня 2025 року та згідно протоколу про автоматизований розподіл судової справи між суддями, головуючим було обрано суддю Гецко Ю.Ю.
Разом з тим, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вбачається, що на підставі розпорядження Берегівського районного суду Закарпатської області №57/2026/01.1-09/6, вказану цивільну справу №303/7009/25 передано 02.03.2026 року для розгляду головуючому судді Ільтьо І.І..
Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 березня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, призначивши її до розгляду по суті. 
08.04.2026 року від представника відповідача Скрибка І.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач щодо задоволення позову заперечив. Відзив мотивовано тим, що позивачем, на думку сторони відповідача, не доведено належними та допустимими доказами факт отримання відповідачем кредитних коштів, не підтверджено належність відповідачу банківської картки, на яку нібито здійснено перерахування коштів, а також не доведено належним чином факт укладення електронного договору саме відповідачем.
Крім того, сторона відповідача вказує, що надані позивачем довідки та розрахунок заборгованості не є первинними бухгалтерськими документами, а тому не можуть підтверджувати факт видачі кредиту та розмір заборгованості. Також відповідач заперечує щодо розміру нарахованих процентів, посилаючись на положення Закону України «Про споживче кредитування» та судову практику щодо неможливості безмежного нарахування процентів після закінчення строку кредитування.
Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, відповідач відзив щодо позову не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 03.06.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1217-0369. Відповідачем електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 7500 грн. на строк 300 днів зі сплатою 3% за користування кредитом в день. 
Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 7500 грн..
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа, тобто кредитодавець, зобов`язується надати грошові кошти, кредит, позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, у разі доведення факту укладення кредитного договору, факту надання відповідачу кредитних коштів та факту невиконання відповідачем обов`язку щодо їх повернення, у кредитодавця виникає право на судовий захист шляхом стягнення заборгованості.
Суд зазначає, що чинне законодавство України допускає укладення кредитного договору в електронній формі.
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі.
Частиною третьою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Відповідно до частини шостої статті 11 цього Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення, заповнення формуляра заяви або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір.
Із матеріалів справи вбачається, що договір про відкриття кредитної лінії № 1217-0369 від 03.06.2023 укладений сторонами в електронній формі. У тексті договору зазначено персональні дані відповідача, реквізити кредитодавця, суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки, порядок повернення кредиту, порядок нарахування процентів та інші істотні умови договору.
Також у договорі зазначено, що він підписаний відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора А358. Такий спосіб підписання прямо передбачений Законом України «Про електронну комерцію» та є належним способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення електронного договору.
Суд враховує, що відповідач не надав доказів того, що його персональні дані, номер телефону, електронна адреса або інші ідентифікаційні дані були використані третіми особами неправомірно. Також відповідачем не надано доказів звернення до правоохоронних органів із заявою про шахрайське використання його персональних даних, банківської картки або засобів зв`язку.
Саме по собі заперечення факту укладення електронного договору без надання будь-яких доказів на підтвердження таких заперечень не спростовує письмових доказів, поданих позивачем, та не може бути достатньою підставою для відмови у позові.
Суд також виходить із того, що електронний договір, укладений із використанням одноразового ідентифікатора, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Тому доводи відповідача про недоведеність укладення договору суд вважає необґрунтованими.
Сторона відповідача заперечує факт отримання кредитних коштів, посилаючись на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів та не доведено належність банківської картки відповідачу.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Разом з тим суд оцінює докази не ізольовано, а в їх сукупності, відповідно до статті 89 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів.
На підтвердження факту надання кредитних коштів позивачем надано договір, довідку про перерахування коштів, лист банківської установи, а також розрахунок заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти були перераховані на банківську картку, реквізити якої зазначені під час оформлення кредиту.
Суд зазначає, що у справах щодо стягнення заборгованості за договорами мікрокредитування, укладеними в електронній формі, факт видачі кредиту може підтверджуватися не лише класичною банківською випискою, але й сукупністю електронних та письмових доказів, які у взаємному зв`язку підтверджують факт укладення договору, погодження його умов, зазначення позичальником реквізитів банківської картки та перерахування кредитних коштів.
Посилання відповідача на те, що довідка кредитодавця та лист банку не є первинними бухгалтерськими документами, саме по собі не спростовує факту перерахування коштів, оскільки такі документи підлягають оцінці судом разом з іншими доказами у справі.
Крім того, відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував, що зазначена у матеріалах справи банківська картка йому не належить або що він не мав доступу до неї. Не надано і доказів того, що кошти були зараховані іншій особі, а не відповідачу, або що відповідач звертався до банку чи правоохоронних органів із заявами про несанкціоноване оформлення кредиту.
Суд вважає, що доводи відповідача зводяться до формального заперечення обставин, підтверджених поданими позивачем доказами, без надання зустрічних доказів, які б ставили під сумнів достовірність документів позивача.
У цивільному процесі доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Водночас і заперечення сторони також мають бути підтверджені належними доказами. Саме лише твердження відповідача про неотримання коштів, без надання доказів, не є достатнім для спростування доказів позивача.
Тому суд доходить висновку, що факт надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 7500 грн є доведеним.
Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за договором становить 37 500 грн, з яких: 7500 грн — заборгованість за тілом кредиту, 30 000 грн — заборгованість за процентами.
Суд бере до уваги, що позивач не заявляє до стягнення всю суму нарахованої заборгованості, яка первісно становила 74 475 грн, а зменшив розмір вимог до 37 500 грн, фактично обмеживши розмір заявлених процентів сумою 30 000 грн.
Відповідач у відзиві зазначає, що проценти нараховані неправомірно та що після закінчення строку кредитування проценти не підлягають нарахуванню.
Оцінюючи ці доводи, суд зазначає, що за умовами договору строк кредитування становив не лише базовий період 14 днів, а договором було визначено строк користування кредитом та порядок нарахування процентів. Сам по собі базовий період не є тотожним повному строку дії кредитного договору та не припиняє автоматично грошове зобов`язання відповідача.
Крім того, відповідач під час укладення договору погодився з умовами кредитування, розміром процентної ставки, порядком нарахування процентів та наслідками невиконання зобов`язання. Доказів визнання договору або його окремих умов недійсними відповідач суду не надав.
З огляду на презумпцію правомірності правочину, укладений між сторонами кредитний договір є чинним та обов`язковим для виконання, а його умови підлягають застосуванню судом до спірних правовідносин.
Суд також враховує, що заявлений до стягнення розмір процентів не є довільним, а ґрунтується на умовах договору та розрахунку заборгованості. Відповідач не подав власного альтернативного розрахунку заборгованості, не зазначив конкретної суми, яку визнає належною до сплати, не надав доказів часткового або повного погашення кредиту.
Відповідно до статті 81 ЦПК України саме сторона, яка заперечує проти розміру заборгованості, повинна надати докази на підтвердження своїх заперечень, зокрема докази оплати, неправильності розрахунку, подвійного нарахування або застосування умов, які не погоджувалися сторонами.
Таких доказів відповідачем суду не надано.
Доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки розрахунок заборгованості є документом, який відображає механізм визначення суми боргу, а факт виникнення зобов`язання підтверджується не лише ним, а сукупністю доказів: кредитним договором, документами щодо його укладення, умовами кредитування та доказами перерахування коштів.
Представник відповідача зазначає, що позивач не довів належність відповідачу карткового рахунку, на який перераховані кредитні кошти.
Суд не приймає ці доводи як підставу для відмови у позові.
Під час оформлення кредитного договору саме позичальник зазначає свої анкетні дані, контактний номер телефону, електронну адресу та реквізити банківської картки для отримання кредиту. Надання таких реквізитів є частиною процедури укладення договору та отримання кредитних коштів.
Відповідач не надав суду доказів того, що реквізити банківської картки були внесені не ним, що така картка йому не належить, що він не користувався нею або що кошти були отримані іншою особою.
При цьому заперечення відповідача не містять конкретних обставин щодо можливого неправомірного використання його даних: не зазначено, ким саме, коли та за яких обставин могли бути використані його персональні дані; не надано доказів втрати телефону, SIM-картки, банківської картки або доступу до електронної пошти; не надано доказів звернення до банку чи правоохоронних органів.
Відповідно до статей 76, 77, 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими є докази, отримані у порядку, встановленому законом.
Позивачем надано докази, які стосуються предмета доказування у цій справі, а саме: факту укладення кредитного договору, погодження відповідачем його умов, надання кредитних коштів, невиконання відповідачем обов`язку з повернення кредиту та сплати процентів, а також розміру заборгованості.
Суд не встановив обставин, які б свідчили про недопустимість цих доказів або про те, що вони отримані з порушенням закону.
Натомість відповідач, заперечуючи проти позову, не надав належних та допустимих доказів, які б спростовували факт укладення договору, факт отримання кредитних коштів або розмір заявленої до стягнення заборгованості.
Суд враховує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, однак змагальність не звільняє сторону від обов`язку доказування тих обставин, на які вона посилається.
Відповідач, отримавши кредитні кошти, взяв на себе обов`язок повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування ними. Невиконання цього обов`язку порушує майнові права кредитодавця та є підставою для судового захисту.
Водночас суд перевірив, чи не є заявлена до стягнення сума очевидно непропорційною, свавільною або такою, що не ґрунтується на умовах договору. Позивач просить стягнути не всю нараховану суму, а зменшений розмір заборгованості — 37 500 грн, що складається з тіла кредиту 7500 грн та процентів 30 000 грн.
З урахуванням того, що відповідач не довів сплати будь-яких сум за договором, не надав власного розрахунку, не спростував умов договору та не довів їх недійсність, суд не має підстав для зменшення заявленої до стягнення суми або відмови у позові.
Судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі; позивач належним чином виконав свій обов`язок щодо надання кредитних коштів; відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення кредиту та сплати процентів; заборгованість у розмірі 37 500 грн підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем.
Доводи відзиву суд вважає такими, що не спростовують позовних вимог, оскільки вони переважно зводяться до незгоди відповідача з доказами позивача, однак не підтверджені належними та допустимими доказами.
Оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо витрат відповідача на правничу допомогу, суд зазначає наступне. 
У відзиві на позовну заяву представник відповідача також просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої, другої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою, другою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Водночас відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача, а у разі відмови в позові — на позивача.
Оскільки за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та про наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі, відповідач є стороною, яка програла спір.
За таких обставин правові підстави для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу відсутні.
Крім того, суд зазначає, що саме по собі подання стороною заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не є безумовною підставою для їх компенсації. Такі витрати підлягають відшкодуванню лише за умови, якщо сторона, яка їх заявляє, має процесуальне право на їх розподіл за результатами вирішення спору, а також якщо такі витрати підтверджені належними доказами, є фактичними, необхідними та співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг, часом, витраченим адвокатом, і значенням справи для сторони.
У зв`язку з цим судові витрати відповідача на професійну правничу допомогу залишаються за відповідачем та не підлягають стягненню з позивача.
Судові витрати в сумі 2422, 40 гривень по справі, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 207, 526, 610, 634, 638, 639, 1054, 1066, 1069 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 263, 265, 280, 284, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф. 407, код ЄДРПОУ 38548598), заборгованість в розмірі 37 500 (тридцять сім тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф. 407, код ЄДРПОУ 38548598), судові витрати в розмірі 2442 (дві тисячі чотириста сорок два) гривень 40 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя	  	Іван ІЛЬТЬО