ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
 
КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
 
вул. Івана Ступака, 25, м. Фастів, Київська область, 08500, тел. (04565) 6-17-89, 
e-mail: inbox@fs.ko.court.gov.ua, web: https://fs.ko.court.gov.ua, код ЄДРПОУ 26539699

2-п/381/18/26
381/5975/24 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 червня 2026 року м. Фастів
Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючої судді Анапріюк С.П.,
з участю секретаря Куліковських А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
установив:
У грудні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до Фастівського міськрайонного суду Київської області з суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 90000,00 грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1277-7748. Позичальнику наданий одноразовий ідентифікатор A0421 для підписання кредитного договору № 1277-7748 від 26.09.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.
Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: розмір кредитного ліміту – 18000,00 грн; строк кредитування – 300 днів; базовий період – 14 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка – 1,20 % в день; стандартна % ставка – 1,50 % в день.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повністю, надав відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Відповідач порушив умови кредитного договору та не повернув суму кредиту, не виконав інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором.
Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 100944,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом – 18000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 80244,00 грн, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 2700,00 грн.
Кредитодавець прийняв рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності та часткового списання заборгованості за нарахованими процентами та комісією на загальну суму 10944,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в розмірі 90000,00 грн.
Оскільки відповідач не погасив заборгованість, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2025 року задоволено позов, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр кредит фінанс» заборгованість за кредитним договором № №1277-7748 у розмірі 90000,00 грн, також стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення.
Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 06 квітня 2026 року задовольнив заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення та скасував заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.03.2025. 
Суд призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Учасникам справи надіслано копію вказаної ухвали суду, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
Водночас, відповідач ухвалу судді від 06 квітня 2026 року не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не подав.
Позивачу копія ухвали суду доставлена до його електронного кабінету. Від позивача будь-яких клопотань, заяв до суду не надходило.
Згідно з п. 2 ч. 7, п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належно повідомленим про розгляд справи судом.
Аналогічний висновок висловив Верховний Суд у постанові від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, у постановах від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, а також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Зважаючи на те, що суд вжив усі необхідні передбачені процесуальним законодавством заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, у встановлений судом строк відповідач не подав до суду заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмовий відзив на позов, суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до правил частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.
Оскільки суд призначив справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду судове засідання не проводиться.
Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке.
Згідно із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 08.06.2017 № 2401 «Про видачу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів)» Товариству з обмеженою відповідальність «Укр Кредит Фінанс» було видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність».
26.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту (navse.in.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1277-7748.
Згідно з договором про відкриття кредитної лінії № 1277-7748, який та підписано позичальником одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) на підставі якого відповідачем отриманий кредит, розмір кредиту становить 18000,00 грн, дата надання кредиту 26.09.2023.
Згідно з п. 4.2 договору про відкриття кредитної лінії № 1277-7748, кредит надається шляхом безготівкового переказу грошової суми.
Згідно з п. 4.6 договору про відкриття кредитної лінії № 1277-7748, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповернутої суми Кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом.
Відповідно до п. 4.7 договору, комісія за видачу кредиту становить 15% від суми виданого кредиту.
Відповідно до п. 4.9 договору про відкриття кредитної лінії № 1277-7748, строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахуваннякредиту позичальнику, дата повернення кредиту 21.07.2024. Строк дії договору є рівним строку кредитування.
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» позивача повідомлено про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на карту отримувача/на картковий рахунок, вказаний ним в особистому кабінеті.
Вказане перерахування здійснено через АТ КБ «ПриватБанк» як через партнера, з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року.
Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1277-7748 від 26.09.2023 року, на рахунок відповідача з № НОМЕР_1 26.09.2023 року зараховано кошти в розмірі 18000,00 грн. 
Цей рахунок також зазначений відповідачем в розділі 12 договору (Реквізити сторін).
За твердженням позивача відповідач порушив умови договору, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 100944,00 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом – 18000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 80244,00 грн, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 2700,00 грн.
Проценти нараховані в межах строку кредитування.
Водночас за змістом позовної заяви позивач повідомив про те, що кредитодавець прийняв рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності та часткового списання заборгованості за нарахованими процентами та комісією на загальну суму 10944,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості в розмірі 90000,00 грн.
На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, позивач надав суду копію договору про відкриття кредитної лінії №1277-7748 та паспорт споживчого кредиту, правила надання кредитної лінії, довідку про перерахування коштів, довідку про перерахування суми кредиту №1277-7748, розрахунок заборгованості.
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.09.2023, відповідач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій. 
Нормативно-правове обґрунтування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Висновки суду. 
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків.
Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості суд зазначає таке.
З матеріалів справи суд встановив, що між сторонами існують кредитні правовідносини.
Спір у цій справі виник у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язків з повернення коштів у кредитних правовідносинах.
Також суд встановив, що наявні у матеріалах справи докази належно та достатньо підтверджують виконання кредитором обов`язку з надання коштів позичальнику.
Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин.
Матеріали справи не містять доказів спростування презумпції дійсності укладеного кредитного договору.
Суд створив учасникам справи належні умови для ознайомлення із рухом справи, забезпечивши дотримання принципів гласності та відкритості судового процесу, а також надав сторонам строк для подачі заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань.
Отже, відповідач мав процесуальну можливість, але не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позов, не заперечив і не спростував вимоги та доводи позивача, зокрема та не виключно не заперечив та не спростував із наданням відповідних доказів факт укладення ним цього договору, належність йому банківської картки з відповідним номером і зарахування на цю картку коштів, які надані на виконання вказаного договору кредиту.
Водночас позивач подав до суду належні та достатні докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.
Виконання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитором) обов`язку щодо надання відповідачу (позичальнику) грошових коштів у загальному розмірі в обумовленому договором розмірі підтверджується довідкою про перерахування коштів, відповідно до відомостей якої видача коштів здійснювалася за допомогою платіжної системи EasyPay.
У вказаній довідці зазначені номер платежу та сума платежу.
На підтвердження перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, позивач також надав квитанцію фінансово-розрахункової установи про перерахування коштів.
Оскільки платіжні операції у цьому випадку здійснювалися через небанківську платіжну систему, тому вказані довідка є належним і достатнім первинним документом, що підтверджує транзакцію.
Надані позивачем документи містять інформацію про перерахування коштів відповідачу, яка у сукупності з іншими доказами у справі, належно та достатньо підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.
Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, тому на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору мав можливість надати суду виписку по такому рахунку. Проте, відповідач не скористався правом надання таких доказів до суду.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду розрахунок.
Цей розрахунок є чітким, зрозумілим, а тому суд приймає його як належний і достатній доказ щодо розміру заборгованості відповідача у спірних правовідносинах, оскільки його відомості узгоджуються з умовами договору споживчого кредиту. 
Водночас позивач подав до суду належні та достатні докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.
Виконання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитором) обов`язку щодо надання відповідачу (позичальнику) грошових коштів у загальному розмірі в обумовленому договором розмірі підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» про перерахування коштів, відповідно до відомостей якої видача коштів здійснювалася за допомогою платіжної системи LIQPAY. У вказаній квитанції зазначені номер платежу та сума платежу, призначення платіжної операції.
На підтвердження перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, позивач також надав довідку фінансово-розрахункової установи про перерахування коштів.
Оскільки платіжні операції у цьому випадку здійснювалися через небанківську платіжну систему, тому вказані довідка є належним і достатнім первинним документом, що підтверджує транзакцію.
Надані позивачем документи містять інформацію про перерахування коштів відповідачу, яка у сукупності з іншими доказами у справі, належно та достатньо підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.
Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, тому на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору мав можливість надати суду виписку по такому рахунку. Проте, відповідач не скористався правом надання таких доказів до суду.
Заперечуючи проти вимог позову та вказуючи про ненадання позивачем первинних бухгалтерських докумнтів на підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок позивачльника, відповідач не спростував ці твердження позову та не нададав належні та достатні докази, які б підтвердили його заперечення.
З огляду на вказане суд вважає ці обставини такими, що доведеня позивачем.
На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду розрахунок.
Цей розрахунок є чітким, зрозумілим, а тому суд приймає його як належний і достатній доказ щодо розміру заборгованості відповідача у спірних правовідносинах, оскільки його відомості узгоджуються з умовами договору споживчого кредиту. 
Щодо розміру заборгованості суд зазначає таке.
Стосовно тіла кредиту, то з огляду на встановлені обставини справи суд вважає наявними правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі, що вказаний у позові. 
Відповідач не заперечив та не надав належні докази на спростування вимог позову у цій частині, також не надав докази часткового чи повного погашення суми кредиту.
Стосовно розміру процентів суд зазначає таке.
Суд бере до уваги, що, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 29.09.2023, відповідач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій. 
Відомості наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором свідчать, що позивач нараховував відповідачу проценти за користування кредитом, а також комісю за видачу кредиту.
Проте, відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»(у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
За таких обставин суд зазначає, що банк безпідставно нараховував відповідачу проценти за користування кредитом, а також безпідставно не списав їх.
Суд зазначає, що відсутність звернення відповідача до позивача з доказами перебування його на військовій службі та наявності у нього такої пільги не спростовує той факт, що на нього розповсюджується дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
За наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суд самостійно здійснює перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом).
Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 642/548/21.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту суд зазначає таке.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Укладаючи кредитний договір сторони погодили сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту.
Отже, комісія за надання кредиту з врахуванням приписів Закону України «Про споживче кредитування» відноситься до платежів, передбачених договорами про споживчий кредит та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Суд враховує, що на вказанй вимогу не поширюються приписи ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже, позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
З огляду на вказане суд дійшов висновку про те, що загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 20700,00 грн (тіло кредиту 18000,00 грн + коміся 2700,00 грн).
При цьому суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 334/3056/15, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник – повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства заснована на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача). 
Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. 
Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. 
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.
На відповідача покладено обов`язок спростувати заявлені у позові вимоги.
Отже, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. 
Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
За умови доведення як факту отримання відповідачем коштів, так і користування ними, саме на останньому лежить процесуальний обов`язок спростувати наявність решти заборгованості за тілом кредиту.
За наслідком розгляду цієї справи суд дійшов висновку про те, що позивач довів факт отримання відповідачем коштів та користування ними, а відповідач не виконав обов`язку спростування цих обставин, не надав суду докази відсутності у нього заборгованості за отриманим кредитом та доказів її погашення. 
Враховуючи викладене та встановивши порушення відповідачем умов кредитного договору, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 , п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням результату вирішення цієї справи з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 557,15 грн (23% від заявлених позовних вимог).
Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд
вирішив:
Задовольнити позов частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1277-7748 від 26.09.2023 у розмірі 20700 (двадцять тисяч сімсот) гривень 00 копійок.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 557 (п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 15 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Реквізити учасників справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», код ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Повне судове рішення виготовлене 15.06.2026.

Суддя Сніжана АНАПРІЮК