Справа № 752/21528/25 
Провадження № 2/752/2379/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

01 червня 2026 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся з позовом і просить стягнути з відповідачки 61 992, 00 грн заборгованості за кредитним договором. 
Посилається в позові на те, що 25 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога » та відповідачкою був укладений Кредитний договір №985196098.
Договір був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV7Х82R.
Перед укладенням договору відповідачка за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт кредитора, зареєструвалася на ньому, заповнила та подала заявку на отримання грошових коштів, зазначивши при цьому свої персональні дані, паспортні дані, номер телефона, РНОКПП, адресу електронної пошти, номер банківської карти та місце реєстрації місця проживання.
В подальшому пройшла належну перевірку, ознайомилася та підтвердила згоду з офертою, отримала на вказаний ним номер телефону персональний одноразовий ідентифікатор, який використала при підписанні договору.
На виконання умов договору відповідачці був наданий кредит у сумі 21 600, 00 грн, які 25 жовтня 2020 року були перераховані на банківську картку відповідачки, вказану нею у заявці.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ`Таліон Плюс» був укладений договір факторингу, до якого в подальшому укладалися додаткові угоди про продовження терміну дії договор факторингу.
На підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року право вимоги за даним кредитним договором було відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
08 липня 2025 року між ТОВ`ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу №08/07/25-Е, за яким право вимоги відповідно до Реєстру боржників від 08 липня 2025 року перейшло до ТОВ «ФК «Ейс» на суму 61 992. 00 грн.
Сума заборгованості була розрахована первісним кредитором,з яких: 21 600, 00 грн заборгованості по тілу кредиту; 40 392, 00 грн заборгованості по процентах.
Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов кредитного договору, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 04 вересня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 05 вересня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці додатково копію позовної заяви з додатками.
Направлені судом документи на зазначену відповідачкою адресу при укладенні договору повернулися до суду в зв`язку з відсутністю адресата.
Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Згідно з частиною 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). 
Велика Палата Верховного Суду в пунктах 78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила про необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права). 
Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.
За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норми статей 128 ЦПК України.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Виходячи з цього, суд вважає відповідачку обізнаною про наявність спору в провадженні суду та його предмет. 
Відповідно до статті178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для надання відзиву. 
Відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.
З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Судом встановлено, що 25 жовтня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога » та відповідачем був укладений Кредитний договір №985196098.
Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 договору відповідачу був наданий кредит у розмірі 21 600, 00 грн строком на 30 днів за дисконтною процентною ставкою 0, 26% за кожний день користування коштами.
Договір між сторонами був укладений у формі електронного документа з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора MNV7Х82R.
Після вчинення визначеного Законом України «Про електронну комерцію» алгоритму дій, на виконання умов договору відповідачу був наданий кредит у сумі 21 600, 00 грн, які 25 жовтня 2020 року були перераховані на банківську картку відповідачки, вказану нею у заявці.
Це підтверджується листом АТ «Ощадбанк» від 09 жовтня 2025 року та довідкою АТ`Ощадбанк» про належність картки, на яку перераховані кошти, відповідачці.
28 листопада 2018 року між первісним кредитором та ТОВ`Таліон Плюс» був укладений договір факторингу, до якого в подальшому укладалися додаткові угоди про продовження терміну дії договор факторингу.
На підставі договору факторингу від 05 серпня 2020 року право вимоги за даним кредитним договором було відступлено ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
08 липня 2025 року між ТОВ ФК «Ейс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу №08/07/25-Е, за яким право вимоги відповідно до Реєстру боржників від 08 липня 2025 року перейшло до позивача на суму 61 992. 00 грн.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
За змістом позову сума заборгованості була розрахована первісним кредитором, з яких: 
-21 600, 00 грн заборгованості по тілу кредиту; 
-40 392, 00 грн заборгованості по процентах.
( а.с. 17 - 35; 42 - 45; 51 - 89 )
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачкою кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачці надані.
В свою чергу, відповідачка умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.
Відповідно до пункту 1.4 договору у випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2. договору, умови про дисконтну процентну ставку скасовуються і до взаємовідносин сторін застосовується процентна ставка 1, 70%.
Пунктом 4.3 договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії договору, є процентами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
( а.с.34 - 35 )
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постановах Великої Палати в справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року та в справі № 910/4518/16 від  5 квітня 2023 року  кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. 
Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. 
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. 
Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
З урахуванням цього, суд вважає, що умови пункту 4.3 кредитного договору щодо нарахування процентів поза межами строку дії договору (строку, на який надавалась кредит) до моменту відступлення правав вимоги за понадстрокове користування кредитом, є саме мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні частини 2 статті 625 ЦК України.
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частино 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Уклавши договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
З урахуванням викладеного, невиконання відповідачкою умов договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Звертаючись до суду, позивач надав Договір про надання правничої допомоги від 11 серпня 2025 року, укладений з Адвокатським бюро «Соломко та партнери» та Додаткову угоду до нього.
Відповідно до Акту прийому-передачі наданих послуг від 22 серпня 2025 року позивачу було надано правових послуг на 7 000, 00 грн.
( а.с.37 - 41)
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. 
Заперечень проти розміру правничої допомоги відповідачка не подала.
Суд враховує, що справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін, що вказана категорія справ не є складною та існує чисельна усталена судова практика, що відповідно не потребує значного часу для професійного адвоката для складання позовної заяви, враховуючи її зміст, обґрунтування, викладені обставини, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 2000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до суду. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при зверненні до суду.
Керуючись статтями 3, 6, 11,15, 16, 205, 207,512, 513, 514, 517,525-526, 536, 610, 611, 625- 629, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, Законом України « Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Ейс» 61 992, 00 грн заборгованості, 2 000, 00 грн витрат на правничу допомогу та 2 422, 40 грн судового збору.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, 8, офіс 310а, ЄДРПОУ: 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич