ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА 

справа № 753/12616/26
провадження № 3/753/3815/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2026 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Бондаренко М.С., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП:
-  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , 

встановила:

У провадженні судді Бондаренко М.С. на розгляді перебуває об`єднана справа про адміністративні правопорушення, про притягнення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 01 червня 2026 року серії ЕПР № 681017, водій ОСОБА_1 01 червня 2026 року, о 11 год. 06 хв., за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, 10-А, керуючи транспортним засобом «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно та не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, через що здійснив зіткнення з автомобілем «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 10.9 ПДР, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 01 червня 2026 року серії ЕПР № 681006, водійка ОСОБА_2 01 червня 2026 року, о 11 год. 06 хв., за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, 10-А, керуючи транспортним засобом «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 , виїжджаючи на дорогу з прилеглої території (паркінгу) не надала перевагу у русі автомобілю «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , через що відбулось зіткнення. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушила вимоги п. 10.2 ПДР, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 

ОСОБА_2  повідомила суду, що 01 червня вона виїжджала на своєму автомобілі з критого паркінгу нагору. Під`їжджаючи до виїзду, вона пригальмувала, позаяк через конструкцію критого паркінгу оглядовість була досить обмеженою, тому необхідно було переконатися у відсутності перешкод для подальшого руху. Проте у той момент, коли вона майже зупинилася, у її автомобіль здійснив зіткнення автомобіль «Kia», який рухався заднім ходом у напрямку виїзду з паркінгу. Зазначила, що через обмежену оглядовість вона не могла бачити вказаний автомобіль, а також не могла передбачити, що транспортний засіб, який перебував на проїзній частині біля виїзду з паркінгу, почне рухатися заднім ходом у напрямку виїзду, яким вона рухалася.

ОСОБА_1  у судовому засіданні пояснив, що 01 червня рухався заднім ходом для виїзду з двору, оскільки мав намір розвернутися та виїхати на дорогу. Просив суд врахувати, що не мав можливості виїхати іншим способом, і постійно здійснює виїзд саме таким чином, у зв`язку з чим не вбачав у своїх діях складу адміністративного правопорушення.

Суддя, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши водіїв, дійшла таких висновків.

Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами тощо.

Суду з обох адміністративних проваджень надано наступні матеріали: протокол про адміністративне правопорушення від 01 червня 2026 року серії ЕПР № 681006, складений стосовно ОСОБА_2 ; протокол про адміністративне правопорушення від 01 червня 2026 року серії ЕПР № 681017, складений стосовно ОСОБА_1 ; схема місця ДТП; письмові пояснення водіїв; відеозапис та фотозображення з місця події.

Стаття 124 КУпАП передбачає відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Відповідно до суті правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2015 року № 5-218кс15 у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.

Для правильного застосування норми закону про адміністративну відповідальність у випадках коли ДТП сталися за участі двох водіїв транспортних засобів особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв.

Відповідно до суті правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року № 130/720/17 за нормативним визначенням об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, складається з: порушення правил дорожнього руху; суспільно небезпечних наслідків у вигляді пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна; причинного зв`язку між порушенням і наслідками.

Відсутність хоча б одного з елементів об`єктивної сторони виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, як встановлено у судовому засіданні, 01 червня 2026 року, о 11 год. 06 хв., за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, 10-А, відбулась дорожньо-транспортна пригода з участі «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 (під керуванням ОСОБА_1 ) та автомобілем марки «Kia», державний номерний знак НОМЕР_2 (під керуванням ОСОБА_2 ), в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 

Вказані обставини не заперечуються учасниками дорожньо-транспортної пригоди.

Суддею встановлено, що 01 червня 2026 року ОСОБА_2 керувала автомобілем «Kia» та здійснювала виїзд із критого паркінгу по підйому. 

Як слідує з дослідженого у судовому засіданні відеозапису, вона рухалася з незначною швидкістю, а перед виїздом із паркінгу ще додатково зменшила швидкість руху з метою переконатися у безпечності подальшого виїзду, оскільки оглядовість була обмежена конструкцією критого паркінгу. 

У цей же час, зліва відносно напрямку її руху автомобіль «Nissan» під керуванням ОСОБА_1 здійснював рух заднім ходом у напрямку виїзду з паркінгу.

З пояснень ОСОБА_2 , які узгоджуються із відеозаписом та схемою місця пригоди, суддею встановлено, що через критий паркінг та наявність підйому вона не мала можливості завчасно побачити автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який розпочав рух заднім ходом.

Водночас відповідно до п. 10.9 ПДР під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам дорожнього руху. Для забезпечення безпеки дорожнього руху він, у разі необхідності, повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Отже, саме на ОСОБА_1 покладався обов`язок переконатися, що виконання маневру руху заднім ходом є безпечним та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. 

Однак, виконуючи рух заднім ходом у безпосередній близькості до виїзду з критого паркінгу, оглядовість якого була обмеженою, він не переконався у відсутності транспортних засобів, що виїжджали з паркінгу, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем під керуванням ОСОБА_2 .

Сам ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно здійснював рух заднім ходом саме таким способом, оскільки постійно виїжджає таким чином. 

Проте зазначені пояснення не спростовують порушення ним вимог пункту 10.9 ПДР, оскільки обраний ним спосіб виїзду не звільняв його від обов`язку забезпечити безпечність виконуваного такого маневру.

Таким чином, суддя дійшла висновку, що дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_1 вимог пункту 10.9 ПДР.

З приводу ОСОБА_2 , суддя не встановила у її діях порушень п. 10.2 ПДР, які б перебували у причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди. 

Навпаки, матеріалами підтверджено, що вона рухалася з малою швидкістю, перед виїздом додатково зменшила її через погану оглядовість та не мала можливості завчасно виявити автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , який здійснював рух заднім ходом.

Спираючись на це, суддя дійшла висновку, що у діях ОСОБА_2 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, тоді як вина ОСОБА_1 у порушенні вимог пункту 10.9 ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Підсумовуючи наведене, справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, слід закрити. 

Дослідивши матеріали справи стосовно ОСОБА_1 та з огляду на те, що у справі зібрано достатньо доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності і допустимості, та які підтверджують вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є всі підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності.

При накладенні адміністративного стягнення на ОСОБА_1 з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, обставин, які пом`якшують та обтяжують його відповідальність, вважаю, що стягнення у виді штрафу в розмірі, що передбачено цією санкцією, відповідає вимогам ст. 23, 33 КУпАП і є домірним вчиненому.

Накладення такого стягнення відповідає принципу співвідношення між тяжкістю вчиненого адміністративного правопорушення та заходом державного примусу.

Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується судовий збір особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору встановлюється у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Вичерпний перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору, міститься у ст. 5 вказаного Закону. 

У розпорядженні суду відсутні документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 відноситься до осіб, які підлягають звільненню від сплати судового збору, а відтак, з нього слід стягнути судовий збір за ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. 124, статтями 23, 33, 40-1, 251, 252, 280, 283-285, 294 КУпАП, суддя,

ухвалила:

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. 

Відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня винесення постанови у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з ОСОБА_1 підлягає стягненню подвійний розмір штрафу у сумі 1 700 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд міста Києва.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Марина БОНДАРЕНКО