ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2026 року	справа № 380/5760/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брильовського Р.М. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради (82200, Львівська обл., Дрогобицький район, м. Трускавець, вул. Бориславська, 2, ЄДРПОУ 04055914), міського голови Кульчинського Андрія Богдановича (82200, Львівська обл., Дрогобицький район, м. Трускавець, вул. Бориславська,2 РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з публічної служби, -

Встановив:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Трускавецької міської ради, міського голови Кульчинського Андрія Богдановича, у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Кульчинського Андрія Богдановича №56-ос від 25.02.2026 про звільнення ОСОБА_1 17.03.2026 з посади головного спеціаліста інспектора відділу ДАБК Трускавецької міської ради;
- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста інспектора відділу державного архітектурно-будівельного контролю Трускавецької міської ради на п`ять років до 17.03.2031 до настання граничної вікової межі перебування на службі в органах місцевого самоврядування;
- стягнути з виконавчого комітету Трускавецької міської ради на користь головного спеціаліста, інспектора відділу ДАБК Кіндракевич Валентини Володимирівни середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.03.2026 до дня поновлення на роботі.
В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що при прийнятті розпорядження № 56-ос від 25.02.2026 про її звільнення міський голова ОСОБА_2 не врахував зміни внесені в ст.18 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування” Законом України 4782-ІХ від 11.02.2026року, який набрав чинності 11.03.2026. На дату звільнення 17.03.2026 у ст.18, на яку посилається у розпорядженні №56-ос міський голова були внесені зміни, а саме тимчасово на час воєнного стану в Україні та протягом двох років після його припинення чи скасування гранична вікова межа перебування на службі в органах місцевого самоврядування встановлена частиною першою ст. 18 застосовується з урахуванням підвищення такої межі на п`ять років. Розпорядження про звільнення позивачки прийняте міським головою 25.02.2026 та не було розглянуто питання продовження служби до 70 років у період воєнного стану. Звільнення позивачки з підстав досягнення 65 років у період воєнного стану та після набрання чинності Закону України №4782-ІХ 11.03.2026 року є неправомірним. При прийнятті розпорядження міський голова мав оцінити професійну необхідність залишення працівника, яка єдина отримала в Трускавецькій міській раді доступ до реєстру дозвільних документів, та завдяки ОСОБА_1 . Трускавецька міська рада отримала повноваження державного архітектурно-будівельного контролю та території м. Трускавця. Спірне розпорядження порушує право позивачки на працю та принципи рівності і законності, передбачені Конституцією України. Розпорядження № 56-ос від 25.02.2026 про ОСОБА_1 є невмотивованим адміністративним актом та прийняте без розгляду альтернативи передбаченої Законом. Міський голова приймаючи розпорядження про звільнення головного спеціаліста інспектора відділу ДАБК автоматично застосував граничну вікову межу служби в органах місцевого самоврядування 65років, яка вже на час звільнення 17.03.2026 була змінена частиною 1 статті 18 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”, а саме підвищена на 5років. На момент звільнення позивачки 17.03.2026 в України діяв воєнний стан, а тому підстав для її звільнення у зв`язку з досягненням 65-річного віку не було. Суб`єкт призначення мав розпорядженням на п`ять років продовжити перебування позивачки на службі в органах місцевого самоврядування до 70 років, натомість безпідставно прийняв рішення про її звільнення. Стверджує, що розпорядження міського голови № 56-ос від 25.02.2026року порушує моє право на проходження служби в органах місцевого самоврядування. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою від 31 березня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою від 14 травня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Відповідач позов не визнав та у відзиві зазначив, що 17 березня 2026року позивачка досягла 65-тирічного віку. У разі досягнення посадовою особою місцевого самоврядування 65-річного віку, голова відповідної ради приймає одне із рішень про звільнення такої особи із займаної посади в зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування, або рішення про продовження строку перебування на службі на один рік. Розпорядження №56-ос від 25.02.2026 про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування є волевиявленням міського голови не продовжувати строк перебування на службі для позивачки. Законом № 4782-IX від 11.02.2026 не було внесені зміни до норм Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» щодо збільшення граничного віку перебування на служби та не є зобов`язальною нормою для прийняття рішення суб`єктом призначення, а тому виключно міським головою приймається рішення щодо продовження перебування на службі у виконавчих органах Трускавецької міської ради. Продовження граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування є правом суб`єкта призначення, а не його обов`язком. Відповідне рішення приймається з урахуванням принципу доцільності та необхідності продовження роботи особою, що досягла 65-річного віку, виключно у зв`язку з потребами служби. Водночас, такий фактор як бажання особи продовжити службу після досягнення нею 65-річного віку не є достатньою самостійною підставою для продовження державної служби після досягнення особою граничного віку перебування на службі. Вказує, що законодавством встановлені дискреційні повноваження міського голови, який має право самостійно вирішувати, чи є потреба в конкретному працівникові після досягнення ним 65 років. Просив у задоволенні позову відмовити.
Позивачка подала відповідь на відзив, у якому зазначає, що представник заявника Кульчинський А.Б. у відзиві на позовну заяву аргументує звільнення ОСОБА_1 згідно з Законом України “Про державну службу”, який не має ніякого відношення до позивачки, так як ОСОБА_1 до звільнення була посадовою особою органу місцевого самоврядування, а не державним службовцем. Служба в органах місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”. Вимоги відповідача, викладені у відзиву на позовну заяву, не визнає повністю. Відповідач застосував до позивачки положення про граничний вік 65 років, які на момент звільнення вже не підлягали застосуванню. Таким чином розпорядження №56-ос про звільнення прийнято з порушенням чинного законодавства, що є підставою для визнання його протиправним та скасування. Суб`єкт призначення перед прийняттям рішення про звільнення позивачки не розглядав питання продовження її перебування на службі до досягнення 70-річного віку, як це передбачено ст.18 Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування.” Жодного рішення про продовження служби або мотивованої відмови у такому продовженні прийнято не було. Фактично відповідач ухилився від реалізації наданих йому повноважень, що привело до безпідставного припинення служби та порушення її права на працю. Звільнення позивача носило формальний характер та було здійснене без індивідуальної оцінки, без врахування змін у Законі України “Про службу в органах місцевого самоврядування” та без належного обґрунтування. 
Всебічно дослідивши та об`єктивно оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 прийнята на посаду головного спеціаліста, інспектора відділу архітектурно-будівельного контролю Трускавецької міської ради з 15.04.2016 з оплатою праці згідно з штатним розписом.
17 березня 2026 року ОСОБА_1 досягла 65-річного віку.
25.02.2026 міський голова ОСОБА_2 прийняв розпорядження №56-ос «Про звільнення ОСОБА_3 », котрим звільнив ОСОБА_1 17 березня 2026 року з посади головного спеціаліста інспектора відділу ДАБК Трускавецької міської ради у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
13.03.2026 позивачка звернулася з заявою до міського голови Кульчинського А.Б. в якій просила скасувати розпорядження міського голови №56-ос від 25.02.2026 про її звільнення у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування та просила видати розпорядження про збільшення граничної вікової межі перебування її на службі в органах місцевого самоврядування на 5 років.
Позивачка, вважаючи протиправним розпорядження міського голови ОСОБА_2 №56-ос від 25.02.2026 про її звільнення, звернулася до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 7 червня 2001 року № 2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Згідно з ст. 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року №2493-III (надалі – Закон №2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.
Відповідно до статті 2 Закону №2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету. Дія цього Закону не поширюється на технічних працівників та обслуговуючий персонал органів місцевого самоврядування.
Частиною 1 ст.20 Закону №2493-III передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі, зокрема досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).
Відповідно до статті 18 Закону №2493-III граничний вік перебування на службі в органах місцевого самоврядування становить 65 років. Ці обмеження не поширюються на посадових осіб місцевого самоврядування, які обираються або затверджуються на відповідні посади. {Установити, що тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні, та протягом двох років після його припинення чи скасування гранична вікова межа перебування на службі в органах місцевого самоврядування, встановлена частиною першою статті 18, застосовується з урахуванням підвищення такої межі на п`ять років. Застосування цих положень здійснюється за рішенням відповідного суб`єкта призначення згідно із Законом № 3543-XII від 21.10.1993 з урахуванням змін, внесених Законом № 4782-IX від 11.02.2026}. Термін перебування на службі в органах місцевого самоврядування може бути продовжено, але не більш як на 5 років за рішенням сільського, селищного, міського голови, голови районної, районної у місті, обласної ради. Рішення про продовження строку перебування на службі в органах місцевого самоврядування приймається головою відповідної ради щороку, але не більш як до досягнення посадовою особою місцевого самоврядування 70-річного віку. {Установити, що тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні, та протягом двох років після його припинення чи скасування гранична вікова межа перебування на службі в органах місцевого самоврядування, встановлена частиною другою статті 18, застосовується з урахуванням підвищення такої межі на п`ять років. Застосування цих положень здійснюється за рішенням відповідного суб`єкта призначення згідно із Законом № 3543-XII від 21.10.1993 з урахуванням змін, внесених Законом № 4782-IX від 11.02.2026. Після досягнення граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування посадові особи місцевого самоврядування за рішенням відповідного голови можуть бути залишені на посадах радників чи консультантів (патронатна служба), якщо такі посади передбачені штатним розписом, на умовах строкового трудового договору.
Законом України "Про внесення зміни до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації деяким категоріям громадян" № 4782-IX від 11.02.2026 розділ VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" доповнено пунктом 4 такого змісту: "4. Установити, що тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та протягом двох років після його припинення чи скасування: гранична вікова межа перебування на державній службі, встановлена частиною четвертою статті 83 Закону України "Про державну службу", застосовується з урахуванням підвищення такої межі на п`ять років; гранична вікова межа перебування на службі в органах місцевого самоврядування, встановлена частинами першою і другою статті 18 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", застосовується з урахуванням підвищення такої межі на п`ять років. Застосування положень цього пункту здійснюється за рішенням відповідного суб`єкта призначення".
Отже, положеннями статті 18 Закону №2493-III передбачено:
-граничний термін перебування на службі в органах місцевого самоврядування, визначений частиною першою статті 18 Закону №2493, застосовується з урахуванням підвищення такої межі на п`ять років, тобто до 70 років;
-продовження проходження на службі в органах місцевого самоврядування за згодою посадової особи місцевого самоврядування після досягнення 65-річного віку, але не більше як до досягнення ним 70-річного віку без звільнення такого працівника за рішенням відповідного сільського, селищного, міського голови, голови районної, районної у місті, обласної ради. Тобто законодавчо визначений граничний термін перебування на службі в органах місцевого самоврядування - 70 років. Тимчасово, у період дії воєнного стану в Україні, та протягом двох років після його припинення чи скасування гранична вікова межа перебування на службі в органах місцевого самоврядування, встановлена частиною другою статті 18, застосовується з урахуванням підвищення такої межі на п`ять років. Застосування цих положень здійснюється за рішенням відповідного суб`єкта призначення.
У позовній заяві позивачка вказує, що її звільнення лише з підстав досягнення 65 років у період воєнного стану та після набрання чинності Закону України №4782-ІХ 11.03.2026 є неправомірним.
В той же час ОСОБА_1 не враховує, що пунктом 4 розділу VII "Прикінцеві положення" Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" чітко передбачено, що гранична вікова межа перебування на службі в органах місцевого самоврядування, встановлена частинами першою і другою статті 18 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", застосовується з урахуванням підвищення такої межі на п`ять років, а застосування положень цього пункту здійснюється за рішенням відповідного суб`єкта призначення.
Суд вважає, що положення статті 18 Закону №2493-III щодо припинення служби в органах місцевого самоврядування у разі досягнення посадовою особою місцевого самоврядування 65-річного віку є імперативними та у разі неприйняття головою відповідної ради рішення про продовження строку перебування на службі в органах місцевого самоврядування є безумовною підставою для звільнення такої особи у визначену дату.
Конституційний Суд України в Рішенні від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 (справа про граничний вік перебування на державній службі та на службі в органах місцевого самоврядування) дійшов висновків про те, що граничний вік перебування на державній службі та на службі в органах місцевого самоврядування фактично є пенсійним віком для цієї категорії працівників; встановлення законодавцем граничного віку перебування на відповідній службі є питанням соціальної або економічної доцільності. Особливі правила та умови, засновані на специфічних вимогах до праці, не обмежують право на працю і гарантію рівних можливостей у виборі професії та роду трудової діяльності.
Щодо твердження позивачки про те, що розпорядження про її звільнення прийняте міським головою 25.02.2026 та не було розглянуте питання продовження служби до 70 років у період воєнного стану.
Суд зазначає, що продовження граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування є правом голови відповідної ради, а не його обов`язком, а бажання особи продовжити службу після досягнення нею 65-річного віку не є достатньою підставою для продовження служби в органах місцевого самоврядування після досягнення особою граничного віку перебування на службі.
Суд дійшов висновку, що положеннями Закону №2493-III не передбачено необхідність міського голови приймати окреме розпорядження стосовно заяви позивачки про намір продовжити службу в органах місцевого самоврядування.
Суд встановив, що міський голова ОСОБА_2 не ухвалив рішення щодо продовження строку перебування позивачки на службі в органах місцевого самоврядування та, як наслідок, розпорядженням №56-ос «Про звільнення ОСОБА_3 » звільнив ОСОБА_1 17 березня 2026 року з посади головного спеціаліста інспектора відділу ДАБК Трускавецької міської ради у зв`язку з досягненням граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, одночасно є й вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає на виконання приписів закону відповідне рішення та вчиняє дії.
Отже, ураховуючи завдання адміністративного судочинства та юрисдикцію адміністративних судів, під час розгляду та вирішення адміністративної справи суд наділений усією повнотою повноважень щодо перевірки оспорюваного рішення суб`єкта владних повноважень не лише на предмет його законності, тобто чи було таке рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, але й з точки зору дотримання інших критеріїв, перелік яких наведено у частині другій статті 2 КАС України.
За загальним правилом під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за вказаних обставин. Отже, дискреційним є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття.
Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
З приводу зазначеного є сталою позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень «суб`єктивізує» акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 826/6528/18, від 10 квітня 2020 року у справі № 819/330/18, від 10 січня 2020 року у справі № 2040/6763/18).
У позовній заяві ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суб`єкта владних повноважень щодо непродовженням їй строку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
Суд зазначає, що повноваження міського голови стосовно продовження посадовій особі органу місцевого самоврядування строку перебування на службі в органах місцевого самоврядування є дискреційними та є виключною компетенцією і повноваженнями міського голови.
Отже, юридичною підставою для прийняття оскарженого рішення владний суб`єкт обрав положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про відпустки», а фактичною підставою послугувало досягнення позивачкою граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування.
Таким чином, оскаржуване розпорядження є обґрунтованим та відповідає нормам чинного законодавства.
У позовній заяві позивачка вказує, що при прийнятті розпорядження міський голова мав оцінити професійну необхідність залишення працівника, яка єдина отримала в Трускавецькій міській раді доступ до реєстру дозвільних документів, та завдяки ОСОБА_1 . Трускавецька міська рада отримала повноваження державного архітектурно-будівельного контролю та території м. Трускавця. 
Суд зазначає, що відповідне розпорядження приймається міським головою з урахуванням принципу доцільності та необхідності продовження роботи особою, що досягла 65- річного віку, виключно у зв`язку із потребами служби.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За таких обставин, позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 293, 295, КАС України, суд, –
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Брильовський Роман Михайлович