УХВАЛА

09 червня 2026 року 
м. Київ
справа №990/221/26
адміністративне провадження №П/990/221/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Смоковича М. І., 
суддів: Дашутіна І. В., Загороднюка А. Г., Кашпур О. В., Соколова В. М., 
перевірив матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії та
УСТАНОВИВ:
04 червня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду (за допомогою підсистеми «Електронний суд») з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) з вимогами: 
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26 про невідповідність кандидата ОСОБА_1 критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», а також визнання його таким, що припинив участь у конкурсі; 
- зобов`язати ВККС повторно розглянути питання відповідності кандидата ОСОБА_1 критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» в межах конкурсу, оголошеного рішенням Комісії від 03 червня 2025 року № 112/зп-25. 
До позовної заяви її автор долучив заяву про поновлення строку звернення з цим позовом з уваги на те, що відповідно до приписів частини восьмої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для подання такого позову визначено місячний строк. 
У цьому зв`язку пояснив, що останнім днем «можливого подання позову» є 21 квітня 2026 року, але цей строк він пропустив через те, що ВККС не виготовила і не надала вступної і резолютивної частини та повного тексту оскаржуваного рішення у визначені Регламентом ВККС строки (пункт 168.2. Регламенту ВККС, затвердженого рішенням ВККС від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 в редакції рішення ВККС 19 жовтня 2023 року № 119/зп-23 (зі змінами, внесеними згідно з рішенням ВККС від 13 січня 2025 року № 4/зп-25; далі - Регламент ВККС). 
Внаслідок цього позивач, за текстом заяви, не мав змоги ознайомитися з мотивами рішення ВККС від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26 як умови для реалізації права на його оскарження в судовому порядку та обґрунтувати свої вимоги.
Позивач зауважив, що діяв сумлінно, коли очікував повного тексту рішення ВККС, у зв`язку з чим двічі звертався до Комісії із заявами про отримання вступної та резолютивної частини рішення від 20 березня 2026 року, а також повного тексту цього рішення. 
Відповідно до заяв, що їх долучив позивач, ці звернення датовані 27 березня 2026 року і 26 квітня 2026 року. 
ОСОБА_1 зазначив, що після того, як отримав 26 травня 2026 року копію рішення ВККС від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26 (відповідно до супровідного листа Комісії від 26 травня 2026 року № 36-3202/26), він без невиправданих затримок звернувся з цим позовом до суду. 
З огляду на наведені мотиви просить суд поновити строк звернення з цим позовом. 
Під час постановлення цієї ухвали Суд керувався таким. 
Відповідно до частини першої статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними). 
За частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску. 
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. 
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України). 
Згідно з частиною восьмою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлюється місячний строк.
Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Отже, на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження одним із питань, що його має з`ясувати Суд, є дотримання строку звернення до суду й у вимірі предмета спору, яким його визначив автор позову, це питання має істотне значення передусім через призму юридичної визначеності як одного з аспектів верховенства права.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, приміром у постановах від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/32/20, від 15 травня 2025 року у справі № 990/14/25, від 20 листопада 2025 року у справі № 990/426/25, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальні строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. 
Суд звертає увагу, що місячний строк, що його визначено частиною восьмою статті 122 КАС України, обчислюють з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (як це передбачено частиною третьою статті 122 КАС України). 
У цьому контексті Велика Палата Верховного Суду - зокрема, у постанові від 16 квітня 2026 року у справі № 990/592/25 - зауважила, що коли особа не знала про допущене порушення, але з певної дати повинна була про нього дізнатись, перебіг строку обчислюється саме з моменту, коли особа повинна була дізнатись про відповідне порушення її прав. Законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти. 
Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися», за текстом постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 квітня 2026 року у справі № 990/592/25, дає підстави виснувати про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Щоб переконатись, що особа могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод, інтересів), суд повинен установити обставини, які б беззаперечно свідчили, що обізнаність особи була ймовірною, а ступінь ймовірності був високим і достатнім для висновку, що строк звернення до суду особа пропустила з поважних причин.
Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 9901/141/20, від 09 лютого 2022 року у справі № 9901/473/21, від 27 липня 2023 року в справі №990/154/22, від 14 листопада 2024 року в справі № 990/241/24 та ін.).
Велика Палата Верховного Суду зазначила також про те (як-от: у постанові від 26 жовтня 2023 року у справі № 990/139/23), що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
Якщо цей день встановити точно неможливо, то його строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому слово «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду (пункт 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2026 року у справі № 990/446/25). 
До того ж, за зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2025 року у справі № 990/426/25, дата, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, не завжди збігається з датою, коли особа ознайомилася зі змістом оскаржуваного документа, оскільки строк звернення до суду обчислюється з моменту, коли особа дізналася про порушення, а не з моменту ознайомлення з документом, який це порушення містить.
Отож, якщо орієнтуватися на позицію Великої Палати Верховного Суду у вимірі питання щодо відліку строку звернення до суду, винятково факт отримання оскаржуваного рішення не є [одночасно тим самим] днем, з якого починається обчислення строків звернення до суду. Водночас отримання рішення може бути обставиною, з якої особа фактично дізналася або мала дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, якщо до цього моменту їй не було і не могло бути відомо про це порушення. 
Інакше кажучи, отримання оскаржуваного рішення не є самостійним юридичним фактом для обчислення строку звернення до суду, адже можуть виникати як ситуації, коли отримання рішення (у письмовій формі) збігатиметься з датою, коли особа [фактично] дізналася про порушення своїх прав, свобод та інтересів, так і ситуації, коли особа про порушення своїх прав особа мала дізнатися (тобто, не могла не знати) до того, як отримає спірне рішення (у письмовій формі), що потребує оцінювання у кожній конкретній ситуації з огляду на нормативне регулювання та контекст його застосування. 
З цього приводу у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2025 року у справі № 990/14/25 зазначено, що у проблемних питаннях застосування інституту строків в адміністративному процесі не можна оминати увагою не менш важливі змістовно-логічні глибокі юридичні аспекти правильного розуміння та застосування правил цього інституту права. Йдеться про ті з них, в юридичній площині яких відбувається визначення: (1) моменту настання події, з якої має починатися відлік процесуального строку оскарження її протиправності; (2) правничої ситуації, яка б дозволяла уяснити, чи знав той, чиє право порушене, або мав би знати (дізнатися) про ухвалення, зокрема, певного рішення, яке спонукає до активних дій, до поведінки, націленої на своєчасний вибір форми та способу виправлення й усунення шкідливої дії цього рішення, але свідомо нічого не робив або сподівався на виправлення помилки тим, хто її допустив; (3) умов, за яких мають чинитися вольові дії, спрямовані на реалізацію права на оскарження дій, бездіяльності чи рішення того, хто діями, бездіяльністю чи певним рішенням порушив права, свободи чи зачепив інтереси того, хто про це стверджує, а також має відбуватися своєчасне звернення за захистом порушеного права.
Повертаючись до обставин, що передували поданню цього позову, Суд з`ясував, що спірне рішення ВККС ухвалила у рамках конкурсного добору кандидатів на посаду судді Вищого антикорупційного суду, що його оголошено згідно з рішенням Комісії від 03 червня 2025 року №112/зп-25. 
Кваліфікаційне оцінювання для участі в цьому конкурсі проводиться в порядку, що його визначили закони України «Про судоустрій і статус суддів», «Про Вищий антикорупційний суд» та відповідні акти Комісії, з особливостями, встановленими параграфом 10 Регламенту ВККС. 
Зі змісту оскарженого рішення ВККС від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26 відомо, що Комісія та Громадська рада міжнародних експертів (далі - ГРМЕ) 24 лютого 2026 року провели спеціальне спільне засідання щодо кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , трансляцію якого [засідання] можна знайти за покликанням: https://www.youtube.com/watch?v=LcDCV5ngmUQ&t=1s.
Питання щодо кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 «Чи відповідає кандидат критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону «Про Вищий антикорупційний суд» Комісія та ГРМЕ винесли на голосування під час закритого обговорення 17 березня 2026 року. 
Результати спеціальних спільних засідань Комісії та ГРМЕ, зокрема щодо ОСОБА_1 , оголошено 20 березня 2026 року (про що, з-поміж іншого, зазначено у рішенні ВККС від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26). 
Анонс оголошення результатів співбесід ВККС і ГРМЕ з кандидатами на посаду судді Вищого антикорупційного суду, з-поміж яких є ОСОБА_1 , розміщено за покликанням: https://www.youtube.com/watch?v=BHtLilfDuKY&list=PLNu-PSPQzIfZj1gJaNss1z64zNADoLqB3. А, власне, саме оголошення результатів голосування транслювалося на платформі Youtube і його можна знайти за покликанням: https://www.youtube.com/watch?v=kHzLP3ZxD1E.
Того самого дня (20 березня 2026 року) на сайті ВККС розміщено оголошення про результати спеціальних засідань ВККС і ГРМЕ щодо відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду визначеним законом критеріям (https://vkksu.gov.ua/news/konkurs-do-vyshchogo-antykorupciynogo-sudu-rezultaty-specialnyh-zasidan). 
За змістом пункту 8 Регламенту ВККС принцип публічності у роботі Комісії полягає в тому, що засідання Комісії є відкритим, за винятком його закритої частини та закритих засідань Комісії. Інформація про засідання Комісії, перелік питань, що виносяться для розгляду на засіданні Комісії, результати засідань Комісії розміщуються на вебсайті Комісії.
Відповідно до пункту 168.2 пункту 168 параграфа 10 розділу II Регламенту ВККС, протягом двадцяти днів із дня проголошення вступної та резолютивної частин виготовляється повний текст рішення, який у розумні строки підписує Голова Комісії (у разі відсутності Голови - особа, яка виконує його обов`язки) та Голова ГРМЕ (у разі відсутності Голови - особа, яка виконує його обов`язки).
Згідно з пунктом 195 параграфу 15 розділу ІІІ Регламенту ВККС рішення Комісії за результатами засідань Комісії оприлюднюються на веб-сайті Комісії не пізніше п`яти робочих днів після складання їх повного тексту та підписання членами Комісії. 
Відповідно до пункту 107 параграфа 8 розділу І Регламенту ВККС копія рішення Комісії надається особі, стосовно якої його ухвалено, за відповідним зверненням такої особи.
На основі наведеного Суд має підстави вважати, що ОСОБА_1 повинен був дізнатися про результати голосування ВККС і ГРМЕ щодо своєї кандидатури на посаду судді Вищого антикорупційного суду (за наслідками закритого обговорення, що відбулося на спеціальному спільному засіданні ВКККС і ГРМЕ 17 березня 2026 року) у день оголошення цих результатів: 20 березня 2026 року. 
Отож строк, що його визначено частиною восьмою статті 122 КАС України, для звернення до суду з позовом про оскарження рішення ВККС від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26, зважаючи на дату, коли про це рішення оголосили, завершився 21 квітня 2026 року, про що, власне, зазначив й позивач у заяві щодо поновлення цього строку. 
Водночас, з уваги на аргументи про необхідність ознайомлення зі змістом ухваленого рішення, головно його мотивами, що є істотною умовою для реалізації права на звернення до суду й вибір способу захисту порушеного права, Суд погоджується, що доступ до повного тексту рішення може за певних умов слугувати поважною причиною, що зумовила несвоєчасне (поза місячним строком) звернення до суду. 
У цьому зв`язку треба зазначити, що [відкритий, безперешкодний] доступ до рішень ВККС, зокрема для осіб, прав та інтересів, яких воно стосується, в цілях їх оскарження у судовому порядку, забезпечується не шляхом їх надіслання (у письмовій формі) за відповідним зверненням (що є правом заявника), а шляхом оприлюднення на сайті ВККС. 
Іншими словами, отримання копії рішення ВККС за відповідним зверненням є правом особи, що покладає на Комісію обов`язок розглянути це звернення у визначеному порядку. Водночас факт звернення з таким проханням, як і очікування його розгляду, не може змінити визначеного порядку доведення до відома про ухвалені рішення ВККС, з якими КАС України (частина восьма статті 122 КАС України), відтак, пов`язує відлік строку звернення до суду про їх оскарження. 
Суд звертає увагу, що в заяві про поновлення строку звернення до суду з цим позовом його автор апелює головно до того, що до отримання - 26 травня 2026 року, що є датою листа ВККС за наслідками розгляду звернень ОСОБА_1 - копії рішення ВККС від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26, щодо якого він двічі звертався до Комісії з відповідними письмовими запитами: 27 березня 2026 року і 26 квітня 2026 року, він не міг реалізувати свого права на звернення до суду про його оскарження. Тож як тільки отримав копію затребуваного рішення ВККС, то без зволікань звернувся з цим позовом до суду (04 червня 2026 року). 
Достовірної інформації - в тому обсязі, яка доступна Суду на час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі - про те, коли [спірне] рішення ВККС від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26 оприлюднили на сайті ВККС (що є належним способом доведення його до відома) немає. Проте, з уваги на приписи підпункту 168.2 пункту 168 у зіставленні з пунктом 195 Регламенту ВККС, можна виснувати, що принаймні станом на 16 квітня 2026 року, тобто у максимальні [сумарні] строки, що їх визначено для виготовлення повного тексту рішення (після оголошення його вступної і резолютивної частини, тобто двадцять днів), відтак оприлюднення (не пізніше п`яти робочих днів) на сайті ВККС, повний текст рішення Комісії від 17-20 березня 2026 року № 142/вс-26, що його оспорює позивач, мав бути доступний для ознайомлення. 
Якщо необхідність ознайомлення з повним текстом рішення ВККС позначилася на реалізації права на його оскарження, що на думку Суду може бути поважною причиною пропуску визначеного строку для оскарження цього рішення, то - у вимірі обставин цього спору - звернення до суду з цим позовом на початку червня 2026 року, зважаючи на визначені законом строки звернення до суду у цій категорії спорів, вимагає додаткового обґрунтування (пояснення) у контексті існування об`єктивних, непереборних обставин чи труднощів, що унеможливили ознайомлення позивача зі спірним рішенням Комісії на сайті цього органу, відтак і подання позову у строк, відлік якого був би пов`язаний саме з датою оприлюднення цього рішення у визначеному порядку. 
Подання письмових звернень щодо отримання копії спірного рішення Комісії (пункт 107 Регламенту ВККС) в цілях засвідчити таку поведінку / ставлення позивача, яка проявляє його зацікавленість в захисті своїх прав, є вагомим чинником, але якому Суд надає значення у сукупності з іншими аспектами, як-то використання інформації, доступ до якої надається шляхом оприлюднення рішень ВККС, ухвалених спільно з ГРМЕ (у процедурі конкурсу на зайняття вакантних посад суддів Вищого антикорупційного суду). 
У цьому зв`язку Суд вкотре наголошує, що звернення особи [позивача] про надання копії рішення Комісії (пункт 107 Регламенту ВККС) й очікування (у цьому випадку упродовж двох місяців) на відповідь (що таким чином може суттєво позначитися на своєчасному зверненню до суду у цій категорії спорів) не має бути способом змінити (чи замінити) визначений порядок доведення до відома рішень Комісії (шляхом їх оприлюднення на сайті) - зокрема й того, щодо якого виник цей спір, - як однієї з умов для їх оскарження в судовому порядку, чи позиціонуватися як єдино поважна причина пропуску визначеного строку. 
Інакше подібний підхід до застосування процесуальних норм не узгоджуватиметься з принципом юридичної визначеності, що передбачає також і те, що суд, так само як і учасники провадження, має діяти з дотриманням визначених законом правил здійснення правосуддя й забезпечити передбачуване (прогнозоване) їх застосування у вимірі казуальних обставин спору. 
Як приписи процесуального закону щодо строку звернення до суду з позовом на кшталт цього, так і вимоги Регламенту ВККС в аспекті оприлюднення рішень Комісії викладені достатньо чітко і передбачувано, що дозволяє особі, чиї права та інтереси порушено, визначатися з позицією і діяти відповідним чином. До того ж наразі уже існує достатньо правозастосовної практики Верховного Суду (яку почасти згадано в цій ухвалі) у контексті правовідносин, що виникли унаслідок ухвалення рішень ВККС, що в сукупності з нормативним регулюванням дає розуміння того, які юридичні наслідки настануть у випадку тривалого очікування копії рішення ВККС (на відповідне письмове звернення) як передумови для подання позову про оскарження цього рішення у порядку адміністративного судочинства. 
Отже, Суд, зваживши на мотиви представника позивача стосовно моменту обізнаності останнього зі змістом спірного рішення Комісії, часу, що минув з дня, коли це рішення ухвалили, й поведінкою і ставленням позивача до порушеного права, дійшов висновку про відсутність причин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом. 
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини першої статті 123 КАС України позов залишається без руху у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними. 
Відповідно до частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
З уваги на наведене, Суд, на підставі частини першої статті 123, частини першої статті 169 КАС України, залишає без руху позовну заяву ОСОБА_1 та встановлює десятиденний строк для виконання вимог процесуального закону щодо подання заяви з іншими підставами для поновлення строку звернення до адміністративного суду. 
Керуючись статтями 22, 122, 123, 160, 161, 169, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії залишити без руху і встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви з уваги на мотиви, що їх зазначено у мотивувальній частині цієї ухвали. 
Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений строк позовну заяву разом із доданими до неї матеріалами буде повернуто особі, що її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає. 

Суддя-доповідач М. І. Смокович
Судді І. В. Дашутін
А. Г. Загороднюк
О. В. Кашпур
В. М. Соколов