Справа № 175/21778/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2026 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого – судді Сича С.М.,
за участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Погребище Вінницького району Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
встановив:
У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.07.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3862641, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 1000 грн. 00 коп. строком на 360 днів зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою 2,00 % в день, що застосовується у межах строку кредиту.
Відповідачу були перераховані кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 1000 грн. 00 коп.
Відповідачем здійснено оплату на рахунок первісного кредитора за тілом кредиту в розмірі 07 грн. 20 коп. та процентів в розмірі 558 грн. 97 коп.
Станом на 24.05.2024 року загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 5757 грн. 24 коп., із яких за тілом кредиту – 992 грн. 80 коп., за процентами – 4764 грн. 44 коп.
Позивач додатково нарахував за 60 днів проценти в розмірі 1231 грн. 32 коп., унаслідок чого загальний розмір заборгованості становить 6988 грн. 56 коп.
24.05.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу №24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача. 
Рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено його найменування на нове ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
31.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено Договір про надання споживчого кредиту №6918121, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 6900 грн. 00 коп. строком на 360 днів зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою 1, 99 % в день, що застосовується у межах строку кредиту.
Відповідачу були перераховані кошти на картковий рахунок № НОМЕР_2 в сумі 6900 грн. 00 коп.
27.05.2024 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі Договору факторингу №27.05/24-Ф за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача, що становить 19257 грн. 90 коп., із яких 6900 грн. 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту та 12357 грн. 90 коп. – за процентами.
Крім того, позивач додатково на рахував за 60 днів проценти в розмірі 8238 грн. 60 коп., унаслідок чого загальний розмір заборгованості становить 27496 грн. 50 коп. 
Покликаючись на зазначені вище обставини, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить стягнути з відповідача загальну заборгованість в розмірі 34485 грн. 06 коп., судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. 00 коп. (а.с.1-13). 
Ухвалою судді від 25.03.2026 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.176-178).
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі (а.с.183 - 186), відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін не подав.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 31.07.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3862641, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 1000 грн. 00 коп. строком на 360 днів зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою 2,00 % в день, що застосовується у межах строку кредиту (далі – Кредитний договір №1, а.с.138-147).
Відповідачу були перераховані кошти на картковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» 31.07.2023 року в сумі 1000 грн. 00 коп. (а.с.150, 190).
24.05.2024 року ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу №24/05/2024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №1 в розмірі 5757 грн. 24 коп., із яких за тілом кредиту – 992 грн. 80 коп., за процентами – 4764 грн. 44 коп. (82 – 87 зворот, 152). 
Згідно із розрахунком заборгованості за Кредитним договором №1 станом на 25.07.2024 року позивач додатково нарахував за 60 днів проценти в розмірі 1231 грн. 32 коп., унаслідок чого загальний розмір заборгованості становить 6988 грн. 56 коп. (а.с.127).
31.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено Договір про надання споживчого кредиту №6918121, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 6900 грн. 00 коп. строком на 360 днів зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою 1, 99 % в день, що застосовується у межах строку кредиту (далі – Кредитний договір №2, а.с.112-116 зворот).
Відповідачу 31.07.2023 року були перераховані кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 6900 грн. 00 коп. (а.с.94 зворот).
27.05.2024 року ТОВ «Авентус Україна» на підставі Договору факторингу №27.05/24-Ф за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №2, що становить 19257 грн. 90 коп., із яких 6900 грн. 00 коп. – заборгованість за тілом кредиту та 12357 грн. 90 коп. – за процентами (а.с.71-81, а.с.122).
Згідно із розрахунком заборгованості за Кредитним договором №2 станом на 25.07.2024 року позивач додатково нарахував за 60 днів проценти в розмірі 8238 грн. 60 коп., унаслідок чого загальний розмір заборгованості становить 27496 грн. 50 коп. (а.с.100-107). 
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац 2 ч.2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц.
Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).
При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із матеріалів справи випливає, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаними вище кредитними договорами.
Відповідачем не надано будь – яких доказів погашення заявленої до стягнення заборгованості за тілом кредиту за означеними кредитними договорами ні на користь первісних кредиторів, ні на користь позивача, а отже із ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивача заборгованість по тілу кредиту за Кредитним договором №1 в сумі 992 грн. 80 коп. та за Кредитним договором №2 в сумі 6900 грн. 00 коп.
Вирішуючи по суті позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд виходить із того, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
Слід урахувати, що 22.11.2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року. 
Пунктом 5 розділу І Закону України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» було внесено зміни та доповнення до Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування». 
Зокрема, ст. 8 Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому в пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» обумовлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Водночас, пунктом 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування» визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. 
В силу дефініційної норми, закладеної в пункті 11 ч.1 ст.1 Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Отже, Кредитний договір №1 та Кредитний договір №2 за своєю правовою природою є договорами про споживчий кредит, які укладено 31.07.2023 року, тобто до набрання чинності Законом України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Однак, оскільки строк дії таких договорів продовжено до 24.07.2024 року, то на права та обов`язки його сторін поширюються норми ч.5 ст.8, пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування». 
У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини, виходячи з правової природи останніх (див. пункти 109 – 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16).
Телеологічне (цільове) тлумачення правових норм ч.5 ст.8 та пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 року «Про споживче кредитування» у сув`язі дозволяє стверджувати про їх імперативний характер, а відтак означені приписи мають поширюватися на договори про споживчий кредит, укладені, як після, так і до набрання чинності Законом України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом,безвідносно до того, що сторони у таких договорах встановили розмір денної процентної ставки, який перевищує визначений законом її максимальний розмір у певний період часу.
Повертаючись до обставин розглядуваної справи, суд відзначає, що за змістом розрахунку заборгованості за Кредитним договором №1 за період з 01.08.2023 року по 30.08.2023 року проценти нараховувалися за ставкою 0,01 % в день, а з 31.08.2023 року по 24.05.2024 року – за ставкою 2, 00 %, за виключенням 3 днів, за які нараховувалися відсотки за ставкою 1,99 % в день. При цьому 28.08.2023 року відповідачем було сплачено тіло кредиту в сумі 07 грн. 20 коп. та за обумовлений період проценти в сумі 558 грн. 97 коп. (а.с.128 – 133 зворот).
Разом із тим, з урахуванням визначеного законодавством перехідного періоду до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, позивач мав право на нарахування процентів за користування кредитом з 31.08.2023 року до 22.04.2024 року за ставкою 2,00 %, з 23.04.2024 року по 24.07.2024 року - за ставкою 1,5 %.
Таким чином, розмір процентів, які мали право нараховувати первісний кредитор та позивач за користування кредитними коштами в розрізі зазначених періодів часу, становить:
-за період з 31.07.2023 року до 28.08.2023 року - 02 грн. 80 коп. (1000, 00 (тіло кредиту) : 100 х 0,01 (денна процентна ставка) х 28 (кількість днів));
-за період з 29.08.2023 року до 30.08.2023 року - 00 грн. 19 коп. (992, 80 (тіло кредиту) : 100 х 0,01 (денна процентна ставка) х 2(кількість днів);
-за період з 31.08.2023 року до 22.04.2024 року - 4765 грн.14коп. (992, 80 (тіло кредиту) : 100 х 2, 00 (денна процентна ставка) х 234 (кількість днів) + (992, 80 (тіло кредиту) : 100 х 1,99 (денна процентна ставка) х 3 (кількість днів);
-за період з 23.04.2023 року до 24.07.2024 року – 1384 грн. 95коп. (992, 80 (тіло кредиту) : 100 х 1,5 (денна процентна ставка) х 93 (кількість днів).
Отже, із відповідача слід стягнути на користь позивача проценти за користування кредитом в сумі 5594 грн. 11коп. (02 грн. 80 коп. + 00 грн. 19 коп. + 4765 грн.14коп. + 1384 грн. 95коп. – 558 грн. 97 коп.).
Таким чином, із відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №1 в сумі 6586 грн. 91 коп. (992 грн. 80 коп. + 5594 грн. 11коп.).
Щодо Кредитного договору №2, то суд відзначає, що відповідачем не надано доказів сплати як тіла кредиту в розмірі 6900 грн. 00 коп., так і заявленої до стягнення суми процентів в розмірі 20596 грн. 50 коп. При цьому суд не вбачає підстав для зменшення розміру процентів, що підлягають стягненню, позаяк їх розрахунок не суперечить наведеним вище нормам чинного законодавства та обставинам справи.
З огляду на викладене, із відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №2 в сумі 27496 грн. 50 коп. (6900 грн. 00 коп. + 20596 грн. 50 коп.)
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та із відповідача слід стягнути на користь позивача кредитну заборгованість в загальному розмірі 34083 грн. 41 коп. 
За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Ціна позову становить 34485 грн. 06 коп. За наслідками розгляду справи судом стягнуто із відповідача 34083 грн. 41 коп., що становить 98,83% від ціни позову.
Відтак, із відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2394 грн.05 коп.
Вирішуючи питання розподілу витрат позивача на надання професійної правничої допомоги в розмірі 15000 грн. 00 коп., суд виходить із того, що згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно з правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Позивачем на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн. 00 коп. було надано суду: Договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року, укладений із ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с.88, 89); заявку №8535 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, згідно із якою вартість наданих адвокатом послуг становить 15000 грн. 00 коп. (а.с.120, 121); ордер на надання правничої допомоги серії АІ №1906230, виданий адвокатом Столітнім М.М. (а.с.111); акт № 8535 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, згідно із яким вартість наданих адвокатом послуг становить 15000 грн. 00 коп. (а.с.125, 126).
Надаючи оцінку співмірності розміру гонорару адвоката із обсягом наданих ним робіт (послуг), перелік та вартість яких наведені в акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 року, суд виходить із наступного.
Щодо надання послуг, пов`язаних із зустріччю адвоката та клієнта для надання первинної консультації та аналізу наданих документів, аналізом чинного законодавства та судової практики, підготовкою декількох правових позицій, письмовою юридичною консультацією, формуванням додатків до позовної заяви, підготовкою та направленням адвокатського запиту, підготовкою та направленням до суду клопотання про витребування доказів, то такі послуги є складником підготовки позовної заяви, а тому не мають бути розцінені як окремий вид виконаної адвокатом роботи (наданої послуги).
Також суд ураховує, що, виходячи із ціни позову та характеру спірних правовідносин, дана справа за своїми властивостями відноситься до малозначної, а додані до позовної заяви докази не потребують значного часу для їх аналізу, підготовки позовної заяви та її подання до суду.
Окрім того, представник позивача - адвокат Столітній М.М. не приймав участі у судових засіданнях, а відтак не надавав таких послуг як участь у судових засіданнях.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
З огляду на викладене, оцінивши надані представником позивача докази на підтвердження розміру понесених судових витрат, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію їх реальності та необхідності, пропорційність задоволених позовних вимог, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та про необхідність покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»», в розмірі 1500 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитними договорами в розмірі 34083 (тридцять чотири тисячі вісімдесят три) грн. 41 коп. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» сплачений судовий збір в розмірі 2394 (дві тисячі триста дев`яносто чотири) грн. 05 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал», код ЄДРПОУ 44559822, місцезнаходження: вул. Загородня, буд.15, офіс 118/2, м.Київ, 03150.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 
Повне рішення суду складено 22.06.2026 року.

Суддя