ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5290/26 Справа № 204/742/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д. Л. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Красвітної Т.П.
за участю секретаря судового засідання Кирилішиної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпро цивільну справу №204/742/25 за позовом заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , представника ОСББ «Уральська,17» - Третяка Сергія Сергійовича на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Черкеза Д.Л.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що під час здійснення конституційних повноважень обласною прокуратурою встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м.Дніпра нежитлового приміщення №1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та набуття речових прав на вказане нежитлове приміщення особами, що не мали на це законних прав. 
З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 23 липня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення №1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 980092612101 проведено за заявою ОСОБА_2 , на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року у справі №2-632/2004 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 
За даними технічного паспорту, який використано для проведення реєстрації права приватної власності, нежитлове приміщення №1 розташоване на першому поверсі житлового будинку 17 літ. А-9, складається з позицій 1-8 та має площу 106,8 кв.м. 
Всупереч вимог статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майн та їх обтяжень» відомості, що підтверджують правомірність набуття права власності не отримувались. 
Разом з цим, встановлено, що вказане нежитлове приміщення належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, а державну реєстрацію права приватної власності проведено на підставі неіснуючого рішення суду. В якості підстави для реєстрації права власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_2 використано сфальсифіковані відомості. 
Рішенням Дніпропетровської міської №11/13 від 19 листопада 2003 року прийнято в комунальну власність міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі (пункт 1), та внесено зазначені об`єкти нерухомого майна до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста (пункт 2.2.). 
Згідно з пунктом 8 переліку будинків житлового фонду обласного житлово-комунального підприємства «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська 01 серпня 2003 року передано в цілому житловий будинок АДРЕСА_1 , введений в експлуатацію в 1990-1991 роках, загальною площею 13574,92 кв.м. 
В Реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 є запис про теплорозподільчий пункт №23, загальною площею 400 кв.м., балансоутримувач - Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, інформаційні відомості надані балансоутримувачем до Реєстру станом на 01 грудня 2015 року.
Згідно з базою даних «Оренда об`єктів комунальної власності» за вказаною адресою є діючі договори оренди від 28 грудня 2019 року №900-ДРА/19 та від 18 квітня 2017 року №150-ДРА/17, укладені з КП «Дніпроводоканал» ДМР та ПРАТ «МТС Україна», на частину нежитлового приміщення та частину даху одноповерхової будівлі ТРП №23. 
Відповідно до інформації КП «ДМБТІ» ДМР, дані технічного паспорту від 26 березня 2016 року, що було використано для проведення державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_2 (в частині місцерозташування та технічних складових частин нежитлового приміщення №1) відповідають даним матеріалам інвентаризаційної справи на житловий будинок АДРЕСА_1 , у підвалі якого значиться нежитлове приміщення загальною площею 106,8 кв.м. Тобто, спірне нерухоме майно є одним і тим самим нежитловим приміщенням. 
З огляду на те, що Дніпровською міською радою, як власником спірного майна та органом, уповноваженим здійснювати функції держави у даних спірних правовідносинах, не вжито заходів для відновлення власних майнових прав, що порушує визначені Конституцією та законодавством України права та інтереси територіальної громади, у спільній власності якої перебуває спірне майно, даний позов пред`явлено прокуратурою області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради. Дніпровська міська рада є на даний час законним володільцем спірного нерухомого майна, не зважаючи на той факт, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про право приватної власності на нерухоме майно, первинну реєстрацію щодо якого проведено на підставі сфальсифікованого рішення суду. 
Спірне нерухоме майно вибуло з власності територіальної громади поза її волею. Ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 жодних фактичних дій щодо володіння спірним нежитловим приміщенням ніколи не здійснювали, оскільки Дніпровська міська рада володіє цим приміщенням безперервно починаючи з 2003 року, утримує його та здійснює щодо нього всі повноваження власника, однак наявність незаконної державної реєстрації третіх осіб на це майно суттєво порушують інтереси територіальної громади міста, які мають бути захищені в судовому порядку шляхом витребування цього майна. 
Зазначає, що витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції. 
У зв`язку з чим просив суд витребувати від ОСОБА_1 на користь територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №1 у будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 980092612101), а також стягнути з відповідача на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у сумі 8161,69 грн. 

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 лютого 2026 року позов заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння – задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 980092612101. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 8161,69 грн. 

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду не відповідає та суперечить нормам матеріального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що Дніпровською міською радою жодними та допустимим доказами не було підтверджено своє право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення №1, загальною площею 106,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Вважає, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, яке придбав за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення №1, загальною площею 106,8 кв.м. 13 лютого 2020 року договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. та зареєстровано в реєстрі за №105. вказаний договір купівлі-продажу є відплатним за своєю суттю. Тобто, відповідач сплатив певні кошти і у розумінні чинного законодавства він є добросовісним набувачем, а тому нерухоме майно не може бути витребувано у добросовісного набувача.
Факт незаконного відчуження та допущення продажу майна не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача.
Вважає, що нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_1 не може входити до предмету позову щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки Дніпровська міська рада в силу вимог ст.ст.331, 334 ЦК України не є та не була власником спірних об`єктів нерухомості. 
З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 23 липня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулінічем С.А. на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення №1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 980092612101 проведено за заявою ОСОБА_2 , на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року у справі №2-632/2004 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За даними технічного паспорту, який використано для проведення реєстрації права приватної власності, нежитлове приміщення №1 розташоване на першому поверсі житлового будинку 17 літ. А-9, складається з позицій 1-8 та має площу 106,8 кв.м. Опис об`єкта: у житловому будинку літ. А-9 на І поверсі нежитлове приміщення №1, яке складається з: 1 – коридор, 2– приміщення, 3 – приміщення, 4 – коридор, 5 – приміщення, 6 коридор, 7 – сходи, 8 – туалет. 13 лютого 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А., зареєстрованого в реєстрі за №105, ОСОБА_3 продав нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 106,8 кв.м., відповідачу ОСОБА_1 . На момент укладання договору купівлі-продажу від 13 лютого 2020 року було надано всі необхідні документи для укладання договору купівлі-продажу. Тобто, жодних сумнівів у законності правочину у нотаріуса не виникло, також жодних заборон на майно на момент 13 лютого 2020 року не було накладено. 
Вказує, що добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. 
Зазначає, що у ОСОБА_1 при придбанні нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не виникло жодних сумнівів, щодо неналежності цього майна ОСОБА_3 , також не виникло таких сумнівів у нотаріуса, який реєстрував правочин. 
Наголошує, що рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року у справі №2-632/2004 ні ким не оскаржувалось і набуло чинності, у зв`язку з чим 23 липня 2016 року державним реєстратором – приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А., на підставі зазначеного рішення, за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 980092612101, загальною площею 106,8 кв.м., номер відомостей про речове право – 15544164. Опис об`єкта: у житловому будинку літ.А-9 на І поверсі нежитлове приміщення №1, яке складається з: 1 – коридор, 2 приміщення, 3 – приміщення, 4 – коридор, 5 – приміщення, 6 – коридор, 7 – сходи, 8 туалет. Тобто, ані на момент прийняття рішення Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року по справі №2-632/2004, ані реєстрації права власності на ОСОБА_2 23 липня 2016 року жодних сумнівів ані у Дніпропетровської обласної прокуратури, ані у Дніпровської міської ради не виникло.
Договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна було укладено 13 лютого 2020 року, жодних заборон на нерухоме майно накладено не було, питання у Дніпропетровської обласної прокуратури та у Дніпровської міської ради виникло лише на початку 2025 року. 
Стверджує, що позивач не надав до суду належних та допустимих доказів на підтвердження протиправності реєстрації права власності на спірну квартиру за продавцем, які б були справедливими та співмірними із втручанням у право власності відповідача як добросовісного набувача.
Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих державному реєстратору для державної реєстрації прав, покладається на продавця. Дії державного реєстратора не оскаржено. Жодних заборон на нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_2 на дату купівлі-продажу укладання договору Дніпровською міською радою не було накладено.
Вважає, що цей позов є втручанням в мирне володіння майном останнім добросовісним власником та є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Більше того, заявляючи у позові про те, що ОСОБА_1 у 2020 році сприяв незаконному заволодінню майном територіальної громади м.Дніпро, позивач на підтвердження цього не лише не навів відповідних доводів, а й не надав жодних доказів недобросовісності дій останнього власника. 
Твердження суду про те, що ОСОБА_1 не вперше бере участь у незаконному заволодінні на підставі сфальсифікованих документів майном (кримінальне провадження №42023040000000224, яке наразі слухається Чечелівським районним судом м.Дніпра справа №204/2295/25) Дніпропетровською обласною прокуратурою не наведено жодних доказів існування такого кримінального провадження.
Також зауважує, що перебування особи у статусі обвинуваченого або підозрюваного, але її вина не доведена судом, що зберігає презумпцію невинуватості. Посилання на матеріали кримінального провадження у цивільному процесі є безпідставним, якщо вони не мають статусу остаточного процесуального рішення (вироку), не встановлюють преюдиційних фактів, або якщо кримінальне провадження закрите без встановлення вини особи. 
Нерухоме майно нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 106,8 кв.м. на момент укладання договору купівлі-продажу від 13 лютого 2020 року зареєстрованого в реєстрі за №105 не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України немає, завдатків за цю квартиру від інших осіб не має, як юридична адреса не використовується та як внесок до статутного фонду юридичних осіб не внесена. 
Крім того, при посвідченні договору купівлі-продажу від 13 лютого 2020 року зареєстрованого в реєстрі за №105 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. особу сторін встановлено, їх дієздатність, а також належність ОСОБА_3 нерухомого майна нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 106,8 кв.м.
Жодними належними та допустимими доказами Дніпровською міською радою не доведено неможливість звернення до суду з позовною заявою до відповідача та необхідність звернення до суду з позовом Дніпропетровською обласною прокуратурою в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
У зв`язку з чим просила рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовної заяви заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради. 

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представником ОСББ «Уральська,17», яке не було учасником справи, ОСОБА_7 також подано апеляційну скаргу, в якій він вважає, що рішення суду є незаконним, оскільки судом неправильно встановлено обставини справи, прийнято невірне рішення, яким порушено права ОСББ «Уральська,17».
В апеляційній скарзі зазначає, що спірне нерухоме майно відноситься до спільного житлового фонду ОСББ, та не може мати статусу окремого об`єкта цивільного права. Передача даного приміщення у власність третім особам, унеможливлює належне технічне обслуговування та утримання багатоквартирного будинку, і порушує право спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного будинку. 
ОСББ «Уральська,17»(код ЄДРПОУ 43543997) зареєстровано 03 березня 2020 року як юридична особа - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Будинок АДРЕСА_2 було передано в ОСББ «Уральська,17» від КП «Жилсервіс-2» ДМР за актом приймання-передачі та перебуває в його управлінні.
Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що вказане приміщення є нежитловим та перебуває у комунальній власності Дніпровської міської ради, оскільки відповідно до акту приймання-передачі об`єкта в управління, затвердженого директором КП «Жилсервіс-2» ДМР та керівником ОСББ «Уральська 17», будинок АДРЕСА_1 з усіма підвальними приміщеннями (загальна площа підвалів - 1 622.5 кв.м.) передано до ОСББ, яке здійснює фактичне утримання підвальних приміщень: забезпечує доступ до інженерних комунікацій, організовує ремонтні роботи, несе відповідальність перед мешканцями за технічний стан будинку.
Спірне приміщення як підвальне, та за технічними і юридичними характеристиками визначено допоміжним.
Суд не правильно оцінив деякі докази, оскільки судом досліджувався лист за вих.№10598 від 05 вересня 2024 року КП «ДМБТІ» ДМР, в якому зазначено: «згідно матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому багатоквартирному будинку літ.А-9 нежитлове приміщення під №1 не значиться. За вищезазначеною адресою під №1 значиться квартира (житлова площа 37,6 кв.м., загальна 71,5 кв.м.), яка розташована на першому поверсі та станом на 31.12.2012 року зареєстрована на праві приватної власності за фізичною особою. Згідно наданої копії технічної документації (технічного паспорту) на нежитлове приміщення №1 за адресою: АДРЕСА_1 , на дату останньої інвентаризації, проведеної у 1994 році, у підвалі житлового будинку літ. А-9 значиться нежитлове приміщення без номеру, загальною площею 106,8 кв.м., відомості щодо реєстрації права власності та балансової належності на яке відсутні».
Подібна за змістом відповідь надавалась КП «ДМБТІ» ДМР і від 16 квітня 2024 року за вих. №4296 .
Вважає, що вказані документи є ключовими по справі, оскільки підтверджують що з моменту проектування будинку до дати введення його в експлуатацію, спірне приміщення обліковувалося виключно як підвал - без жодних ознак самостійного нежитлового приміщення, та використовувалось для технічного обслуговування будинку. Положення законодавства не встановлюють можливості зміни цільового призначення приміщення з допоміжного на нежитлове.
Також, з висновку суду вбачається, що відповідно інформації Дніпровської міської ради: «В реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за адресою АДРЕСА_2 , запис про нежитлове приміщення №1 у реєстрі комунального майна відсутній». Відсутність такого обліку знову ж пояснюється тим, що спірне приміщення є допоміжним і як таке, що не може відноситись до нежитлового.
Судом було встановлено, що в інвентаризаційній справі на житловий будинок літ.А-9 по адресі будинок АДРЕСА_1 не значиться нежитлове приміщення 1, загальною площею 106,8 кв.м., а у підвалі будинку значиться тільки приміщення без номеру, загальною площею 106,8 кв.м.
При цьому, суд невірно здійснив оцінку доказів, порівнявши офіційні відомості БТІ з незаконним технічним паспортом 2016 року, що оформлювався під підроблене рішення суду, для подальшого захоплення приміщення, та виснував що це приміщення є нежитловим, тобто окремим об`єктом цивільних прав.
Суд помилково використав у якості доказу технічний паспорт 2016 року, оскільки цим документом ОСОБА_2 шахрайським шляхом, під приводом проведення псевдоінвентаризації здійснено переведення допоміжного приміщення у нежитлове, із зміною місця розташування (з підвалу на 1 поверх будинку), і в подальшому за підробленим судовим рішенням відреєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно як окремий об`єкт нерухомості з реєстраційним номером 980092612101. Наразі відомості з реєстру речових прав про місце знаходження приміщення не відповідають дійсності, що можливо підтвердити будівельно-технічною експертизою.
Враховуючи вищевказане вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи вирішив питання про долю допоміжного приміщення, що належить на праві спільної сумісної власності співвласникам будинку АДРЕСА_1 , при цьому не залучивши ОСББ до розгляду цієї справи.
У зв`язку з чим просив рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовної заяви заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради. 

Позивач, скориставшись своїм правом, через представника подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , в якому вважає, позов прокурора є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.
Зазначає, що спірне нежитлове приміщення належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра, а державну реєстрацію права приватної власності проведено на підставі неіснуючого рішення суду.
Відповідно до інформації Бабушкінського районного суду Дніпропетровська (лист від 08 жовтня 2024 року №02-13/3/356/2024), в обліково-статистичній картці на цивільну справу №2-632/2004 міститься інформація, що в провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-632/2004 за позовом Дніпрообленерго до ОСОБА_8 про стягнення суми в розмірі 1241,60 грн. Рішенням суду від 07 жовтня 2004 року відмовлено у задоволенні позову.
Відповідно до Акту про вилучення та знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню, складеного у зв`язку з відбиранням судових справ для їх знищення, цивільна справа №2-632/2004 за позовом Дніпрообленерго до ОСОБА_8 про стягнення суми знищена. Також судом повідомлено, що у номенклатурних справах постійного зберігання (оригінали судових рішень прийнятих у 2004 році), зберігалося рішення по цивільній справі за №2-632/2004 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.
У 2016 році Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська проведено службове розслідування за фактом виявлення не відповідності записів між алфавітним покажчиком цивільних справ за 2004 рік, обліково-статистичної картки на цивільну справу №2-632/2004 та акту про вилучення для знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню із змістом виявленого в архіві суду судового рішення по цій справі та встановлено факт невідповідності даних між зазначеними вище документами.
Крім того, рішення суду, що було використано для проведення державної реєстрації права приватної власності, містить неточності та його процесуальна форма не відповідає вимогам не відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, яке було чинним станом на 2004 рік. Так, зі змісту судового рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року у справі №2-632/2004, не можливо встановити дату набрання законної сили вказаним рішенням, оскільки в резолютивній частині рішення суду зазначено, що рішення може бути оскаржене протягом одного місяця, що не відповідає вимогам статті 294 ЦПК України в редакції на 2004 рік.
При цьому в рішенні Бабушкінського районного суду Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року у справі №2-632/2004, поданому для державної реєстрації, зазначено, що це рішення набрало законної сили 04 жовтня 2004 року, що не відповідає вимогам статті 231 ЦПК України в редакції станом на 2004 рік. Окремо зазначає, що відповідно до статті 7 ЦПК України, в редакції станом на 2004 рік цивільне судочинство здійснювалось, а судові документи складались державною мовою (українською).
Таким чином, у якості підстави для реєстрації права власності на спірне нерухоме майно ОСОБА_2 використано сфальсифіковані відомості.
Стверджує, що дійсним власником спірного нежитлового приміщення №1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 є територіальна громада міста в особі Дніпровської міської ради. Договори оренди та договори купівлі-продажу на нежитлове приміщення за вказаною адресою не укладались.
Тобто, фактично відбулась передача комунального майна із власності територіальної громади Дніпропетровської області у власність територіальної громади міста Дніпропетровська.
Право власності Дніпровською міської радою набуто у законний спосіб з моменту фактичної передачі житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 за актом приймання-передачі від 10 вересня 2003 року.
Поряд із цим, правовий статус майна як комунального залишився незмінним, оскільки фактично відбулась передача комунального майна із власності територіальної громади Дніпропетровської області у власність територіальної громади міста Дніпропетровська. 
Спірна частина нежитлового приміщення територіальної громади в особі Дніпровської міської ради і у приватну власність у порядку приватизації не передавалася, вибула з власності територіальної громади поза її волею, а тому ОСОБА_2 не мав права відчужувати спірну квартиру на користь третіх осіб.
Наголошує, що спірне нерухоме майно вибуло з комунальної власності безпідставно, поза волею Дніпровської міської ради, з порушенням вимог чинного законодавства, а тому на підставі статтей 387, 388 Цивільного кодексу України воно підлягає витребуванню у набувача, ОСОБА_1 , на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
У зв`язку з чим просить рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 11 лютого 2026 року залишити в силі, апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

Прокурор, скориставшись своїм правом, також подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , в якому заперечує проти доводів викладених в ній в повному обсязі. 
Щодо підтвердження права власності Дніпровської міської ради на спірне нежитлове приміщення зазначає, що рішенням Дніпропетровської міської від 19 листопада 2003 року №11/13 прийнято в комунальну власність міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі (пункт 1), та внесено зазначені об`єкти нерухомого майна до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста (пункт 2.2.). Згідно з пунктом 8 переліку будинків житлового фонду обласного житлово комунального підприємства «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська 01.08.2003 передано в цілому житловий будинок АДРЕСА_1 , введений в експлуатацію в 1990-1991 роках, загальною площею 13574,92 кв.м. 
За актом приймання-передачі із спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 12 вересня 2003 року прийнято до комунальної власності міста Дніпропетровська нерухоме майно ОЖКП «Південне», у тому числі будинок АДРЕСА_1 в цілому. 
Згідно інформації Дніпровської міської ради, у Реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 є запис про житловий будинок, загальною площею 13574,92 кв.м., балансоутримувача – КП «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради, відповідно до рішення міської ради від 19 листопада 2003 року №11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» та акта приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 10 вересня 2003 року вказаний житловий будинок, загальною площею 13574,92 кв.м., передано до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади. 
Також, за вказаною адресою в Реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 є запис про теплорозподільчий пункт №23, загальною площею 400 кв.м., балансоутримувача - Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради, інформаційні відомості надані балансоутримувачем до Реєстру станом на 01 грудня 2015 року.
З огляду на зазначене, прокуратурою підтверджено право власності належними та допустимим доказами доданими до матеріалів позовної заяви. 
Звертає увагу, що підвальні приміщення в житлових будинках мають особливий режим у національному законодавстві: залежно від їхніх технічних характеристик вони можуть бути або окремими об`єктами нерухомості або допоміжними приміщеннями, які вважаються спільною власністю власника (власників) квартир у цьому будинку. З огляду на таку специфіку заявник повинна був проявити особливу обачність перед підписанням договору купівлі-продажу та в першу чергу звернутись до місцевих органів за детальною інформацією або документами щодо приміщення.
До позову прокурором було долучено відповідь КП «Дніпровське МБТІ» ДМР від 05 вересня 2024 року №10598, з якої вбачається, що спірне нежитлове приміщення розміщене в підвалі житлового будинку літ. А-9, що розміщений за адресою: АДРЕСА_1 . 
Вважає, що ОСОБА_1 мав проявити особливу обачність перед підписанням договору купівлі-продажу та в першу чергу звернутись до місцевих органів самоврядування за детальною інформацією або документами щодо приміщення, однак відповідач вказані дії не вчинив тому що вочевидь був достеменно обізнаний про не законність набуття права власності на це майно ОСОБА_3 .
Так, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 на підставі не існуючих рішень Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 2004 року, яке не може бути оскарженим, зареєстрували право власності не тільки на приміщення №1 в підвалі будинку АДРЕСА_1 , а й на нежитлове приміщення АДРЕСА_4 , яке витребувано на користь Дніпровської міської ради на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року у справі №199/1136/20, а також частину нежитлового приміщення АДРЕСА_5 , загальною площею 289,9 кв. м., яка витребувана на користь Дніпровської міської ради рішенням Шевченківського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2025 у справі № 932/8383/24.
Зазначає, що ОСОБА_1 не вперше бере участь у незаконному заволодінні на підставі сфальсифікованих документів майном (кримінальне провадження №42023040000000224, яке наразі слухається Чечелівським районним судом м. Дніпра справа №204/2295/25). З урахуванням вищевикладеного, придбаваючи майно та перевіривши його походження, міг достеменно встановити незаконність дій ОСОБА_3 . 
Крім того, представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження добросовісності Пантілєєнко С.Ю., як під час розгляду справи так і до апеляційної скарги.
У зв`язку з чим просить рішення Чечелівського районного суду м.Дніпра від 11 лютого 2026 року залишити в силі, апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Михайлова О.В. в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник ОСББ «Уральська,17» - Третяк С.С. в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивача ДМР - Скосарев І.Д. в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти доводів апеляційних скарг, просив у їх задоволенні відмовити.
Представник позивача Дніпропетровської обласної прокуратури - Лейченко О.В. в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційних скарг, просила у їх задоволенні відмовити.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає, з огляду на наступне. 

Судом встановлено, що на підставі розпорядження голови обласної ради від 10 вересня 2003 року №171-р «Про передачу із спільної власності територіальних громад області у власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» та рішення ДМР від 26 лютого 2003 року №35/7 «Про прийняття майна у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська та подальше його використання» було складено Акт приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 10 вересня 2003 року, затверджений Головою міської ради Куліченко І.І. та Головою обласної ради Булавка Г.І.
Рішенням ДМР від 19 листопада 2003 року №11/13 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебувають на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі від 18 серпня 2003 року, від 10 вересня 2003 року та від 12 вересня 2003 року, а також вирішено внести ці об`єкти до Переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади міста на підставі зазначених актів приймання-передачі та інвентаризаційних відомостей, оформлених згідно з рішенням виконкому міської ради від 23 травня 2002 року № 1057 «Про проведення інвентаризації майна підприємств, установ, організацій комунальної власності та формування реєстру об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська».
У Переліку будинків житлового фонду ОЖКП «Південне», що передаються до комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська станом на 01 серпня 2003 року, зазначено, що, серед іншого, передається майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 13 574,92 м2.
Таким чином, судом встановлено, що приміщення та неприватизовані громадянами квартири у будинку АДРЕСА_1 стали власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
Рішенням Дніпровської міської ради № 9/21 від 11 травня 2022 року вулицю Уральську було перейменовано на АДРЕСА_2 .
23 липня 2016 року державним реєстратором – приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулініч С.А. на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року по справі № 2-632/2004 за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 980092612101, загальною площею 106,8 кв.м.
Надані ОСОБА_2 для реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, а саме рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року по справі №2-632/2004 є сумнівним, оскільки ухвалене за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 «про стягнення заборгованості за договором позики» і за яким вирішено, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 17 лютого 2004 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 щодо суми коштів у розмірі 450 000,00 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, та визнати за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 106,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та має технічний опис: 1 – коридор, 2 – приміщення, 3 – приміщення, 4 – коридор, 5 – приміщення, 6 – коридор, 7 – сходи, 8 – туалет.
Наразі сторони не надають доказів того, що зазначена справа розглядалась судом, по ній ухвалювалось рішення і дане рішення набрало законної сили.
Також в матеріалах справи міститься копія технічного паспорта на нежитлове приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 23 березня 2016 року, в якому зазначено, що в будинку АДРЕСА_6 на І поверсі розташоване нежитлове приміщення 1, загальною площею 106,8 кв.м., яке складається з: 1 – коридор площею 10,9 кв.м., 2 – приміщення площею 32,3 кв.м., 3 – приміщення площею 11,1 кв.м., 4 – коридор площею 16,8 кв.м., 5 – приміщення площею 27,0 кв.м., 6 – коридор площею 5,3 кв.м., 7 – сходи площею 1,4 кв.м., 8 – туалет площею 2,0 кв.м.
У зв`язку з цим, Дніпропетровською обласною прокуратурою було направлено запит до Дніпровської міської ради № 15/4-239ВИХ24 від 25 березня 2024 року, в якому прокуратура просила надати, серед іншого, інформацію щодо належності до власності територіальної громади міста Дніпра нежитлового приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 , підстав виникнення права власності територіальної громади міста Дніпра на вказане майно та розпорядчих документів про передачу та відчуження вказаного нежитлового приміщення.
У відповідь на запит Дніпропетровської обласної прокуратури Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 19 квітня 2024 року за №6/5-1703 надав відповідь, в якій повідомив, що станом на час надання відповіді ДМР про факт вибуття з комунальної власності приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 не був обізнаний. ДМР заходи з приводу усунення порушень прав територіальної громади міста Дніпра, зокрема, шляхом звернення до суду, не вживались. У реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади запис про нежитлове приміщення №1 за адресою: АДРЕСА_2 - відсутній. 
Згідно з базою даних «Оренда об`єктів комунальної власності» за вказаною адресою є діючі договори оренди від 28 грудня 2019 року №900-ДРА/19 та від 18 квітня 2017 року №150-ДРА/17, укладені з КП «Дніпроводоканал» ДМР та ПРАТ «МТС Україна», на частину нежитлового приміщення та частину даху одноповерхової будівлі ТРП №23. 
За наявною інформацією за адресою: АДРЕСА_2 , на приміщення №1 договори купівлі-продажу не укладались та від інших виконавчих органів ДМР не приймались на зберігання.
На запит Дніпропетровської обласної прокуратури №15/4-737ВИХ-24 від 17 вересня 2024 року ДМР надала відповідь № 7/11-2363 від 17 жовтня 2024 року, в якій повідомила, що в Реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_2 , є запис про такі об`єкти нерухомого майна: житловий будинок, загальною площею 13574,92 кв.м., балансоутримувач – КП «ЖИЛСЕРВІС-5» ДМР, відповідно до рішення міської ради від 19 листопада 2003 року № 11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста обласних житлово-комунальних підприємств «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» та акта приймання-передачі із спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне» від 10 вересня 2003 року вказаний житловий будинок, загальною площею 13574,92 кв.м., передано до комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади; теплорозподільчий пункт № 23, загальною площею 400,00 кв.м., балансоутримувач – КП «Теплоенерго» ДМР, інформаційні відомості надані балансоутримувачем до Реєстру станом на 01 грудня 2015 року.
Договори оренди на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні. Договори купівлі-продажу на нежитлове приміщення за вказаною адресою не укладались.
У зв`язку з встановленням обставин, які можуть вказувати на протиправне набуття речових прав на об`єкт нерухомого майна комунальної власності в позаприватизаційний спосіб, поза волею територіальної громади міста Дніпра, Дніпропетровською обласною прокуратурою було направлено запит до КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР.
За вих. №10598 від 05 вересня 2024 року КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР було надано відповідь, в якій зазначено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , в житловому багатоквартирному будинку літ.А-9 нежитлове приміщення під №1 не значиться.
За вищезазначеною адресою під №1 значиться квартира (житлова площа 37,6 кв.м., загальна 71,5 кв.м.), яка розташована на першому поверсі та станом на 31 грудня 2012 року зареєстрована на праві приватної власності за фізичною особою. Згідно наданої копії технічної документації (технічного паспорту) на нежитлове приміщення №1 за адресою: АДРЕСА_1 , на дату останньої інвентаризації, проведеної у 1994 році, у підвалі житлового будинку літ. А-9 значиться нежитлове приміщення без номеру, загальною площею 106,8 кв.м., відомості щодо реєстрації права власності та балансової належності на яке відсутні. 
Отже, судом встановлено, що в інвентаризаційній справі на житловий будинок літ. А-9 по АДРЕСА_7 взагалі не значиться нежитлове приміщення 1, загальною площею 106,8 кв.м., а у підвалі будинку значиться нежитлове приміщення без номеру, загальною площею 106,8 кв.м. 
Судом також встановлено, що 23 липня 2016 року, між третьою особою - ОСОБА_2 та третьою особою - ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А., зареєстрований в реєстрі за №604, відповідно до умов якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 нежитлове приміщення АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 980092612101.
Факт укладення договору додатково підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №370709821 від 20 березня 2024 року, номер відомостей про речове право - 15546886.
13 лютого 2020 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кулініч С.А., зареєстрованого в реєстрі за №105, ОСОБА_3 продав нежитлове приміщення №1 в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 106,8 кв.м., відповідачу ОСОБА_1 .
Право власності на нежитлове приміщення 1 в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 980092612101), загальною площею 106,8 кв.м., на теперішній час зареєстровано за ОСОБА_1 , номер відомостей про речове право – 35479761.
В свою чергу відповідач ОСОБА_1 передав спірне нежитлове приміщення в іпотеку третій особі - ОСОБА_4 на підставі іпотечного договору від 27 лютого 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., зареєстрованого в реєстрі за №1285, та 27 лютого 2024 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було внесено відповідний запис про обтяження № 53889307.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що нерухоме майно - нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 106,8 кв.м., яке є предметом спору та є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради, вибуло з її володіння поза її волею.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа може бути визнана добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений за відсутності у продавця права на відчуження. В даному випадку судом було встановлено, що ОСОБА_2 розпорядився спірним майном не маючи законного права на нього. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном, з підстав, передбачених статтею 387 ЦК України.
За змістом частини першої статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (провадження №14-181цс18) зазначено, що предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння; визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду; враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.
У випадку позбавлення власника володіння рухомим майном таке введення полягає або у добровільній передачі власнику його майна особою, яка незаконно володіє даним майном або у примусовому вилученні у такої особи майна з послідуючою передачею майна його власнику.
Предметом доказування у справі про витребування майна з чужого незаконного володіння є: факти, що підтверджують право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно, факт вибуття майна з володіння власника (титульного володільця), наявність майна в натурі у особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, і відсутність у такої особи правових підстав для володіння майном.
Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19.
Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.
Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).
Предмет доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та ін. Власник вправі витребувати своє майно від особи, у якої воно фактично знаходиться у незаконному володінні.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 462/3689/16-ц (провадження № 61-19174св21).
Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У цій справі встановлено, що нерухоме майно – нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 106,8 кв.м., яке є власністю територіальної громади міста Дніпро в особі ДМР, вибуло з її володіння без її волі, та було набуто ОСОБА_2 на підставі рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2004 року по справі №2-632/2004, яке судом не ухвалювалось.
Отже, ОСОБА_2 не мав права відчужувати ОСОБА_3 , а останній в свою чергу не мав права відчужувати на користь ОСОБА_1 спірне нерухоме майно, що належить територіальній громаді міста Дніпра в особі ДМР, права якої підлягають захисту.
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, з чим і погоджується колегія суддів.
Отже, суд правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженого судового рішення, тому доводи апеляційних скарг з цього приводу є безпідставними.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом, а також пов`язуються з необхідністю встановлення обставин, які, встановлені судом повно і правильно.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 лютого 2026 року - немає.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , представника ОСББ «Уральська,17» - Третяка Сергія Сергійовича - залишити без задоволення.
Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 11 лютого 2026 рокуу справі №204/742/25 - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складено 12.06.2026р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв