Справа №: 398/1256/23	

провадження №: 2/398/69/26
РІШЕННЯ
Іменем України 

"17" квітня 2026 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Дубровської Н.М., за участю секретаря судового засідання Тараненко А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

13 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона є головою Благодійної організації «Благодійний фонд «Ангели допомоги» (код ЄДРПОУ 44715794). ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин ОСОБА_2 , на своїй особистій сторінці і групі, де він являється адміністратором «Александрия Онлайн» в соціальній мережі Facebook, розмістив публікацію під заголовком «Гроші «справжнім героям - «справжнім ангелам»…..???». Шановні депутати Олександрійської міської ради, будь ласка, зверніть увагу! ! 25 січня відбулося засідання конкурсної комісії з розгляду питання щодо надання фінансової допомоги громадським організаціям на 2023 рік. На розгляд комісії було представлено 14 заявок, загальна сума коштів 1.3 млн. грн. Наче все просто і зрозуміло, але не зрозуміло, як до цього списку потрапила і пройшла дану конкурсну комісію така собі організація «ангели допомоги», бо саме керівники та перші причетні до цієї організації особи мають більше всих шансів отримати статус місцевих колоборантів. Керівник організації ОСОБА_1 - перша подружка усієї фракції «жопоблоку» в Олександрії та місцева посіпака херсонського, слава Богу вже покійного, колоборанта стремоусова. Саме вона восени 2021 року всюди розмахувала та хизувалася у фейсбуці своїм посвідченням журналістки стремоусова - «чудова керівниця, ідеальна кандидатура, особливо як для «ангелів допомоги».На сторінці у фейсбук зазначено що організація знаходиться на ковзанці «епігон і королева», яка належить депутату міської ради від злочинного «жопоблоку» ОСОБА_3 що говорить про його пряме відношення до цієї сумнівної організації та прямі стосунки зі стремоусівською журналісткою. До речі, депутат Нос проголосував у міській раді проти заборони жопоблоку та визнання даної партії колоборантом - «гарна» компанія стремоусівській журналістці для діяльності «ангелів допомоги»....
Також у співзасновниках даної організації числиться ще один депутат, тільки тепер обласної ради, ОСОБА_4 - черговий ляшківський протиратель штанів, помічницею якого, як не дивно, с та сама стремоусівська журналістка, яка являється керівником даної організації.
Отже, саме цій організації конкурсна комісія вирішила виділити 74 тис грн. з міського бюджету. На мою думку це перші потенційно можливі місцеві колоборанти, які намагаються прикритися псевдоволонтерською діяльністю, такими фондами та організаціями. Та й не дуже, м`яко кажучи, логічно, виділяти депутатам, та ще й таким, кошти з бюджету, з наших податків, для волонтерства, на якому вони потім будуть на всю піарятися і розповідаюти про свою велику волонтерську місію та участь, тільки замовчуючи що за кошти містян. Волонтерьте за свої, так буде принаймні чесно!
Гроші ще остаточно не виділені, тільки пройшли конкурсну комісію. Попереду дане питання мають розглянути на сесії міської ради. Можливо це булла помилка або недопрацювання комісії, та найголовнішим є те, аби депутати звернули на це увагу на черговій сесії і виправили дане непорозуміння! Сподіваємося так і буде!». 
Факти, викладені в даній публікації, не відповідають дійсності, зокрема, зокрема:
«25 січня відбулося засідання конкурсної комісії з розгляду питання щодо надання фінансової допомоги громадським організаціям на 2023 рік. На розгляд комісії було представлено 14 заявок, загальна сума коштів 1.3 млн. грн. Наче все просто і зрозуміло, але не зрозуміло, як до цього списку потрапила і пройшла дану конкурсну комісію така собі організація «ангели допомоги», бо саме керівники та перші причетні до цієї організації особи мають більше всих шансів отримати статус місцевих колоборантів».
У процитованому фрагменті публікації автор публічно та привселюдно звинувачує мене (оскільки я є керівником Благодійної організації «Благодійний фонд «Ангели допомоги» у колабораційній діяльності, в той час коли в Україні запроваджено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність» доповнено Кримінальний кодекс України ст. 1111 «Колабораційна діяльність».
Вказаною нормою Закону визначено поняття колабораційної діяльності та встановлена відповідальність за скоєння зазначеного кримінального правопорушення.
Протягом життя вона жодного разу не притягалась до кримінальної відповідальності, в тому числі, і за скоєння зазначеного злочину.
«Керівник організації ОСОБА_1 - перша подружка усієї фракції «жопоблоку» в Олександрії та місцева посіпака херсонського, слава Богу вже покійного, колоборанта стремоусова. Саме вона восени 2021 року всюди розмахувала та хизувалася у фейсбуці своїм посвідченням журналістки стремоусова - «чудова керівниця, ідеальна кандидатура, особливо як для «ангелів допомоги».
До публікації прикладається фото посвідчення журналіста - кореспондента інформаційного агентства ТавріяNEWS.uа.info з її фото та видане, начеб - то на її ім`я.
Вказаного документу вона не має. Такого фото на її сторінках у соціальних мережах також не має. Що спростовує також твердження автора публікації «розмахувала та хизувалась у фейсбуці...»
У даному фрагменті публікації автор звинувачує позивача в дружніх відносинах, як можна зрозуміти, з керівником ТОВ "ІА "ТАВРІЯ-НЬЮС" Кирилом Стремоусовим, що не відповідає дійсності. Вона не знаю дану особу та, відповідно, не перебувала та не перебуває з ним в дружніх відносинах.
Далі, характеризуючи на власний розсуд інших осіб та їх діяльність, відповідач зазначає у публікації наступне: «Отже. Саме цій організації конкурсна комісія вирішила виділити 74 тис грн. з міського бюджету. На мою думку це перші потенційно можливі місцеві колабаранти, які намагаються прикритися псевдо волонтерською діяльністю, такими фондами та організаціями». Отже автор повторно, вже в складі інших осіб паплюжить її ділову репутацію.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.05.2023 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
14 грудня 2023 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено заочне рішення.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.02.2024 заочне рішення скасоване та призначене судове засідання. 
07 березня 2024 року, представником відповідача адвокатом Шило А.О. подано відзив на позовну заяву про наступне. В своїй позовній заяві позивач просить визнати недостовірною відносно неї, у публікації під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розміщеній у соціальній мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:  «...не зрозуміло, як до цього списку потрапила і пройшла  конкурсну комісію така собі організація «ангели допомоги», бо саме керівники та перші причетні до цієї організації особи мають більше всих шансів отримати статус місцевих колоборантів»... «Керівник організації ОСОБА_1 - перша подружка усієї фракції «жопоблоку» в Олександрії та місцева посіпака херсонського, слава Богу вже покійного, колоборант. Саме вона в осени 2021 року всюди розмахувала та хизувалася у фейсбуці своїм посвідченням журналістки стремоусова - «чудова керівниця, ідеальна кандидатура, особливо як для «ангелів допомоги». «На мою думку це перші можливі місцеві колоборанти, які намагаються прикритися псевдоволонтерською діяльністю, такими фондами та організаціями». Вважає, що позивач не вірно трактує поняття «фактичні твердження» та «оцінюючі судження», крім того, потрібно враховувати, що при використанні деяких мовних зворотів твердження про факт може перетворитись в оціночне судження. Наприклад, стверджуючи, як не про щось конкретне, а через призму особистої думки – «мені здалося», «на мою думку» та інше. Так, стаття містить характер висловлювання і вжиття словосполучень виражена, як думка, оскільки виражена в майбутньому, а не так, як вже сталося, містить висловлення, як на його думку можуть статися у майбутньому , але не як такі, що вже сталися: «мають більше всіх шансів отримати статус місцевих колобарантів»… «На мою думку…». Крім того, позивач зазначає, що жодного посвідчення журналіста вона не мала, але це не є вірним, оскільки особисто на своїй сторінці у Facebook 15 листопада 2021 року розмістила публікацію в якій виставила своє фото посвідчення журналіста Інформаційного агентства «Таврія Ньюс». Також, в пості жодного твердження про факт відсутнє, я є лише оціночне судження: «…мають більше всіх шансів отримати статус місцевих колобарантів»… «на мою думку це перші потенційно можливі колобаранти…». Дані вислови є оціночними, але ніяк не фактами, оскільки б якщо вони мали ознаки фактів то писалися б «…є місцеві колобаранти». Крім того, позивач є публічною особою, і вона це не спростовує, оскільки є керівником благодійної організації.
Позивач під час розгляду цивільної справи позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того, наголосила на тому, що є керівником Благодійної організації «Благодійний фонд «Ангели допомоги» і поширена інформація негативно вплинула на діяльність організації. 
Представник відповідача адвокат Шило А.О. в судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог, ґрунтуючи позицію висловлену у відзиві. 
Свідок ОСОБА_5 суду показав, що особисто ОСОБА_1 не знає, вона нічого йому поганого не зробила, спостерігав за її діяльністю починаючи з виборчих перегонів зі сторінки Facebook. Відповідач ОСОБА_2 директор ринку, а ОСОБА_1 постійно критикувала його про неналежне утримання ринку, були скандали, які тривають років шість. Чи коментував ОСОБА_2 діяльність ОСОБА_1 не пам`ятає. Сприймає позивача публічною особою, пам`ятає, що вона на своїй сторінці розміщала посвідчення журналіста. 
Свідок ОСОБА_6 суду показав, що ОСОБА_2 директор ринку, а позивач ОСОБА_1 орендувала ларьок. Були конфлікти і він був у складі комісії, як депутат, ларьок був встановлений на комунікаціях, треба було проводити ремонтні роботи і прибрати ларьок. З ОСОБА_2 часто стикається по робочим питанням. На ОСОБА_1 був підписаний Facebook, слідкував за її діяльністю, публікації не коментував, але згодом заблокував її. Знає про діяльність благодійного фонду «Янголи допомоги» і що позивач має відношення до неї. Посвідчення журналіста вона розміщала на своїй сторінці. Чи коментував її публікації ОСОБА_2 йому не відомо. Вважає позивача публічною особою. 
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.
Відповідно до статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Ураховуючи викладене та беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист честі, гідності та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу з іншого боку.
Судом встановлено, що 27.01.2022 року у соціальній мережі Фейсбук відповідач ОСОБА_2 на своїй особистій сторінці та в групі « ІНФОРМАЦІЯ_3 », де він являється адміністратором виклав публікацію під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».
На доведення позовних вимог позивачка надала скріншоти вищевказаної публікації з сторінки ОСОБА_7 датований ІНФОРМАЦІЯ_5 »…???», переписку в мережі Фейсбук з коментарями підписників щодо сторін по справі.
Крім того, позивачем надано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що ОСОБА_1 є керівником Благодійної організації «Благодійний фонд «Ангели допомоги».
Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76, 82 ЦПК.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Перевіривши фактичні обставини справи належними і допустимими доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, суд, керуючись принципом верховенства права, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
За правилами ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
У пунктах 1, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.
Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до пункту 6.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі №904/4494/18 /провадження №12-110гс19/ зроблено висновок, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
Згідно до п.12 Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності і честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем, у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.
Позивачем ОСОБА_1 оспорюється достовірність інформації поширеної ІНФОРМАЦІЯ_1 під заголовком «Гроші «справжнім героям - «справжнім ангелам»…..???», відповідачем ОСОБА_2 , на своїй особистій сторінці і групі, де він є адміністратором «Александрия Онлайн» в соціальній мережі Facebook. 
Таким чином, доступ до наведеного вище інформації є вільним і загальнодоступним, тобто інформація, що міститься у публікації доведена до відома необмеженого кола осіб, де ОСОБА_2 повідомив, серед іншого, інформацію про ОСОБА_1 , наступного змісту (мовою оригіналу):
«Шановні депутати Олександрійської міської ради, будь ласка, зверніть увагу! ! 25 січня відбулося засідання конкурсної комісії з розгляду питання щодо надання фінансової допомоги громадським організаціям на 2023 рік. На розгляд комісії було представлено 14 заявок, загальна сума коштів 1.3 млн. грн. Наче все просто і зрозуміло, але не зрозуміло, як до цього списку потрапила і пройшла дану конкурсну комісію така собі організація «ангели допомоги», бо саме керівники та перші причетні до цієї організації особи мають більше всих шансів отримати статус місцевих колаборантів. Керівник організації ОСОБА_1 - перша подружка усієї фракції «жопоблоку» в Олександрії та місцева посіпака херсонського, слава Богу вже покійного, колаборанта стремоусова. Саме вона восени 2021 року всюди розмахувала та хизувалася у фейсбуці своїм посвідченням журналістки стремоусова - «чудова керівниця, ідеальна кандидатура, особливо як для «ангелів допомоги». На сторінці у фейсбук зазначено що організація знаходиться на ковзанці «епігон і королева», яка належить депутату міської ради від злочинного «жопоблоку» ОСОБА_3 що говорить про його пряме відношення до цієї сумнівної організації та прямі стосунки зі стремоусівською журналісткою. До речі, депутат Нос проголосував у міській раді проти заборони жопоблоку та визнання даної партії колоборантом - «гарна» компанія стремоусівській журналістці для діяльності «ангелів допомоги»....
Також у співзасновниках даної організації числиться ще один депутат, тільки тепер обласної ради, ОСОБА_4 - черговий ляшківський протиратель штанів, помічницею якого, як не дивно, с та сама стремоусівська журналістка, яка являється керівником даної організації.
Отже, саме цій організації конкурсна комісія вирішила виділити 74 тис грн. з міського бюджету. На мою думку це перші потенційно можливі місцеві колоборанти, які намагаються прикритися псевдоволонтерською діяльністю, такими фондами та організаціями. Та й не дуже, м`яко кажучи, логічно, виділяти депутатам, та ще й таким, кошти з бюджету, з наших податків, для волонтерства, на якому вони потім будуть на всю піарятися і розповідаюти про свою велику волонтерську місію та участь, тільки замовчуючи що за кошти містян. Волонтерьте за свої, так буде принаймні чесно!
Гроші ще остаточно не виділені, тільки пройшли конкурсну комісію. Попереду дане питання мають розглянути на сесії міської ради. Можливо це булла помилка або недопрацювання комісії, та найголовнішим є те, аби депутати звернули на це увагу на черговій сесії і виправили дане непорозуміння! Сподіваємося так і буде!». 
Відтак, суд доходить висновку, про доведеність у даній справі поширення інформації, яка стосується позивача.
При цьому, поширена інформація містить висловлювання, в яких наявна негативна інформація щодо особи позивача. Оскаржувана інформація виражена не у формі критики чи суб`єктивної оцінки дій. У ній відсутні мовно-стилістичні засоби. Тому вона не є оціночними судженнями. Фактично, висловлювання виражені у формі тверджень про причетність ОСОБА_1 до місцевих колаборантів. 
Поширена відповідачем ОСОБА_2 інформація не може бути оціночним судженням, так як вона представлена у формі тверджень, носить фактичний характер.
За таких обставин, висловлені твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що « …не зрозуміло, як до цього списку потрапила і пройшла дану конкурсну комісію така собі організація «ангели допомоги», бо саме керівники та перші причетні до цієї організації особи мають більше всих шансів отримати статус місцевих колаборантів. Керівник організації ОСОБА_1 - перша подружка усієї фракції «жопоблоку» в Олександрії та місцева посіпака херсонського, слава Богу вже покійного, колаборанта стремоусова…» містить фактичні твердження про вчинення позивачем, громадянкою України, протиправних дій, які мають ознаки злочину, передбаченого КК України. За відсутністю вироку суду стосовно ОСОБА_1 , публікування та заклик до поширення зазначеної інформації порушує презумпцію невинуватості та негативно впливає на її немайнові права.
Окрім того, у наведеній публікації використані мовні засоби, які репрезентують чітке, однозначне, точне позначення фактів, які можна довести або спростувати, що неможливо зробити з оціночним судженням. Оспорювана інформація сформульована ним способом категоричного висловлювання у формі існування конкретних обставин (фактів).
В тексті наявна стилістична конструкція, яка вказує на те, що повідомлена інформація є суб`єктивною думкою та особистим поглядом на певні події і відображає особисту точку зору, таке, як: «На мою думку це перші потенційно можливі місцеві колоборанти, які намагаються прикритися псевдоволонтерською діяльністю, такими фондами та організаціями», що містить оціночнє судження. Разом з тим, про те, що йдеться про фактичні дані, свідчить також загальний тон висловлювань у контексті оспорюваної інформації.
Різниця між поняттям «оціночне судження» та «факт» висловлена у правовій позиції Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
До своїх стверджувальних висловлювань ОСОБА_2 не надав жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження того, що інформація, яка була поширена ним у публікації, мала достатнє підтвердження, щоб подавати вказану інформацію, як факти.
Відтак, опублікована інформація не є оціночним судженням, а є констатацією фактів, які мають бути доведені належними доказами.
Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17 (провадження № 61-4265св19).
Поширена інформація про позивача вводить в оману громадськість та аудиторію користувачів Facebook (тобто невизначене коло осіб), ганьбить честь і гідність позивача та спрямована на те, щоб створити у сторонньої особи негативне уявлення про громадянина України ОСОБА_1 .
Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність та честь.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або, які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
В силу положень ст.ст.201, 299 ЦК України, ділова репутація є немайновим благом, отже охороняється чинним законодавством України. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї репутації.
Згідно ст.297 ЦК України, гідність і честь фізичної особи користуються недоторканістю, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який водночас відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим.
Стаття 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Стаття 12 Загальної декларації прав людини проголошує, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання в його особисте та сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його життя, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.
Розвиток інформаційних технологій створив можливість для кожної особи поширювати інформацію будь-якого змісту серед необмеженого кола людей, що призводить або може призвести до неправомірного зловживання такою можливістю.
Однак, свобода слова одночасно передбачає відповідні обов`язки і відповідальність.
З одного боку, право на вільне вираження своїх поглядів та переконань гарантує право на свободу думки і слова.
З другого боку, право на повагу до людської гідності, честі та ділової репутації забезпечується судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу.
На підставі всебічної та повної оцінки доказів у справі суд дійшов висновку, що поширена інформація про позивача є недостовірною, оскільки доказів про вчинення ним злочинних дій не надано.
Так, відповідно до норм чинного процесуального законодавства обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. 
Відповідно до ст.62 Конституції України, статті 6 Конвенції особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Презумпція невинуватості - це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно першою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Лише орган у держави наділений таким правом – це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності.
Вирок суду є єдиним процесуальним документом, що встановлює винуватість.
Твердження, зазначені у публікації ОСОБА_2 , можуть бути перевірені на їх правдивість, оскільки підпадають під ознаки кримінально караного діяння, що в свою чергу, виключає віднесення розповсюдженої інформації до оціночних суджень чи критичних зауважень.
Відтак, суд погоджується з доводами позивача, що поширення інформації, про спростування якої вона просить, порушує немайнові права на повагу до честі та гідності, й принижують ділову репутацію позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.
Відповідно до ст. 270, 297 ЦК України, серед іншого, має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Крім того, ст. 299 ЦК України гарантує кожній фізичній особі право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Суд вважає, що оскаржувані твердження, формують негативну громадську думку позивача, руйнують її репутацію, при цьому, вони не є підтвердженими жодними належними доказами, а тому є такими, що порушують право позивача на повагу до її честі, гідності і ділової репутації.
Суд також погоджується з тим, що поширена інформація є негативною, оскільки її зміст вказує на те, що розповсюдження такої інформації може створити негативні наслідки для її діяльності, як публічної особи, оскільки є керівником благодійної організації «Благодійний фонд «Янголи допомоги» та помічника депутата.
Належних і допустимих доказів того, що позивач є журналістом матеріали справи не містять. 
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.
Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що під час дії воєнного стану в Україні, подібні спірні публікації у засобах масової інформації діють не в інтересах захисту громадського порядку, а натомість, розпалюють ворожнечу у суспільстві. 
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачу. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
У зв`язку з цим, суд бере до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться, зокрема, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь /стаття 277 ЦК України/.
Відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 ЦК України, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно з частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Протиправною вважається така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявилася у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилається на те, що їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює у 148000,00 гривень.
Суд встановив, що у даній справі наявні всі підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди, оскільки публічно поширена відповідачем в соціальній мережі публікація, яка містить недостовірні відомості призвело до психологічної напруги, душевних хвилювань та страждань позивачки.
Разом з тим, суд констатує, що у позові позивачка не обґрунтувала заявлену суму заподіяної моральної шкоди, а лише зазначила, що просить стягнути з відповідача вказану суму. Суд вважає, що виходячи характеру правопорушення – висвітлювання недостовірної інформації, глибина душевних страждань позивачки не досягла найвищого рівня, а погіршення можливості реалізації її здібностей не було доведено.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи відсутність доводів щодо суми відшкодування моральної шкоди, а також тих обставин, що подання позову про відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, а в умовах війни в країні сума відшкодування не повинна поставити відповідача на межу виживання, сума відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що відповідною, достатньою та справедливою для компенсації моральної шкоди позивачки є сума, що становить 5 000 грн.
Та як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.
Відповідно ч. 1 ст.141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 1123,60 грн. (1073,60 грн. + 50 грн.)
Керуючись, ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст. ст. 3, 11, 15, 16, 23, 201, 297, 299, 1167 Цивільного кодексу, ст. 30 Закону України «Про інформацію», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за. №1, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273 суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_1 поширену ОСОБА_2 у публікації під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_4 », розміщеної у соціальній мережі Facebook ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 
«…не зрозуміло, як до цього списку потрапила і пройшла дану конкурсну комісію така собі організація «ангели допомоги», бо саме керівники та перші причетні до цієї організації особи мають більше всих шансів отримати статус місцевих колоборантів»…
«Керівник організації – ОСОБА_1 – перша подружка усієї фракції «жопоблоку» в Олександрії та місцева посіпака херсонського, слава Богу вже покійного, колоборанта стремоусова. Саме вона восени 2021 року всюди розмахувала та хизувалася у фейсбуці своїм посвідченням журналістки стремоусова – «чудова керівниця, ідеальна кандидатура, особливо як для «ангелів допомоги».
«На мою думку це перші потенційно можливі місцеві колоборанти, які намагаються прикритися псевдоволонтерською діяльністю, такими фондами та організаціями».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
У іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збір у сумі 1123 (одна тисяча сто двадцять три) гривні 60 коп. 
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

 Суддя: Дубровська Н.М.