справа № 759/2860/26  головуючий у суді І інстанції  Бабич Н.Д.
провадження № 22-ц/824/11088/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України

01 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Бабич Н.Д., у м. Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ТОВ «Факторинг Партнерс»звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 0669951132 від 26 січня 2020 року в розмірі 27 639,38 грн. та за Договором позики № 555118452172.2 від 29 січня 2020 року в розмірі 4 590,12 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та відповідачем укладено кредитний договір № 0669951132, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 1 400,00 грн. 29 січня 2020 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та Позичальником, якою є ОСОБА_1 на підставі Заявки на пролонгацію від 29 січня 2020 року до договору позики № 555118452172.1, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений Договір позики № 555118452172.2 (пролонгація), відповідно до якого Сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язання Позичальника по погашенню заборгованості за попереднім Договором № 555118452172.1 в сумі 1 998,28 грн. на новий строк 30 днів під проценти, вказані в п. 1.1.1. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику та сплатити зазначені проценти. 14 липня 2021 року було укладено договір № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0669951132. 10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0669951132. 28 серпня 2025 року було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс»права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0669951132. 18 грудня 2023 року було укладено договір № 18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555118452172.2. Згідно розрахунку позивача Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 0669951132 від 26 січня 2020 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 27 639,38 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1 399,99 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26 239,39 грн. Заборгованість за договором № 555118452172.2 від 29 січня 2020 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 4 590,12 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1 998,28 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 1061,80 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 1530,04 грн. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 рокупозов ТОВ «Факторинг Партнерс»задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 за кредитним договором № 555118452172.2 від 29 січня 2020 року залишити без розгляду, а вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0669951132 від 26 січня 2020 року залишити без задоволення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження того, що позивачем чи позикодавцем за договором позики № 555118452172.2 було здійснено зарахування коштів на картку відповідача у справі не надано, що спростовує твердження позивача про надання коштів в сумі 1 998,28 грн. в позику відповідачу. Відповідно не підтвердженим є і факт нарахування відсотків. Крім того, як вбачається зі змісту п. 5.3. договору позики № 555118452172.2 від 29 січня 2020 року сторони погодили, що усі спори, що виникають з договору позики або у зв`язку з ним підлягають вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Українська спілка правників» у відповідності з його регламентом включаючи спори щодо визнання договору позики недійсним/неукладеним, щодо його виконання, припинення, але за винятком спорів, справи у яких згідно із законом не можуть розглядатися третейськими судами, а тому з урахуванням положень ст. 257, 377 ЦПК України вказані вимоги підлягають залишенню без розгляду. Також зазначає, що відповідно до п. 1.6 договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132 від 26 січня 2020 року максимальний строк користування кредитом становить 30 календарних днів. Відповідно, за умови надання кредиту 26 січня 2020 року строк користування кредитними коштами закінчився 25 лютого 2020 року. Відповідно до положень п. 1.6 цього ж договору максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний місяць в розмірі 1,75%. Відтак, у позичальника виникло право на нарахування відсотків за користування коштами виключно за один календарний місяць, а не як стверджує позивач з 14 липня 2021 року по 09 січня 2023 року. Разом з тим, позивачем на підтвердження розміру заборгованості ОСОБА_1 наданий розрахунок заборгованості за договором № 0669951132, однак з його змісту достовірно встановити, чи здійснювалось погашення відповідачем заборгованості не можливо, так як розрахунок заборгованості, який долучено до позовної заяви не містить сум які були сплачені відповідачем на погашення заборгованості. Наданий розрахунок заборгованості не підтверджує факту її наявності, оскільки доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Факторинг Партнерс»,вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що скарга не може бути задоволена, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 26 січня 2020 між ТОВ «Інфінанс» і ОСОБА_1 укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132, відповідно до умов якого товариство надає позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику (а.с. 27-30).
Згідно з п. 1.2, 1.5, 1.9, 1.10.2, 1.11 вказаного договору кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем визначеного сторонами в додатку № 1 та додатку № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору: додатку № 1 та додатку № 2 до договору - при наданні (отриманні) першого траншу кредиту, та додатку № 3 та додатку № 4 - при наданні (отриманні) другого та наступних траншів кредиту. Позичальник має право здійснити дострокове погашення кредиту (траншу) за договором і сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом (траншем).
Загальний (максимальний) розмір кредитної лінії - 20 000,00 грн.
У рамках даного договору сторони погодили наступні загальні умови, а саме: до даного договору застосовується фіксована процентна ставка. Порядок обчислення процентної ставки встановлюється цим пунктом договору та правилами.
Максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) - 30 календарних днів. Діючий ліміт (сума) кредиту - 20 000,00 грн. Максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75%.
Максимальна реальна річна процентна ставка за кредитом становить 638,75%.
За продовження/зміну строку дії користування поточним кредитом (траншем), позичальником сплачуються нараховані відсотки (у разі наявності, штрафні санкції на вимогу товариства) за основним боргом до дня здійснення продовження строку дії поточного кредиту.
Вказаний договір був підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2g917q (а.с. 30).
Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 09 вересня 2025 року № 4986_25909142728 на підставі укладеного договору на переказ коштів від 2017-08-03 ФК-П-17/08-04 26 січня 2020 успішно перераховано 1 400,00 грн. на платіжну картку клієнта НОМЕР_1 (а.с. 140).
Н виконання ухвали суду про витребування доказів, листом АТ «Ощадбанк» повідомило, що на ім`я гр. ОСОБА_1 відкрито банківський рахунок № НОМЕР_2 (UAH) який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № НОМЕР_3 , а також підтвердило інформацію, що 26 січня 2020 року на вищеозначений рахунок було зараховано 1 400,00 грн. (а.с.180).
29 січня 2020 року між ТОВ «Київська Торгово-Інвестиційна Компанія» та Позичальником, яким є ОСОБА_1 на підставі Заявки на пролонгацію від 29 січня 2020 року до договору позики № 555118452172.1, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений Договір позики № 555118452172.2 (пролонгація), відповідно до якого Сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язання Позичальника по погашенню заборгованості за попереднім Договором № 555118452172.1 в сумі 1 998,28 грн. на новий строк 30 днів під проценти, вказані в п. 1.1.1. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику та сплатити зазначені проценти (а.с. 13).
14 липня 2021 року було укладено договір № 14-07/21, відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0669951132 (а.с. 33-36).
10 січня 2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0669951132 (а.с. 50-55).
18 грудня 2023 року було укладено договір № 18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 555118452172.2 (а.с. 69-82). 
28 серпня 2025 року було укладено договір № 28-08/25, відповідно до якого ТОВ «Коллект Центр» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0669951132 (а.с. 95-98). 
Згідно розрахунку позивача загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 0669951132 від 26 січня 2020 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 27 639,38 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1 399,99 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26 239,39 грн. (а.с. 142-146). 
Заборгованість за договором № 555118452172.2 від 29 січня 2020 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 4 590,12 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 1 998,28 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 1061,80 грн.; заборгованість за пенею та/або штрафами - 1 530,04 грн. (а.с. 32)
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані кошти відповідно до умов кредитних договорів у добровільному порядку ОСОБА_1 не повернула, розмір заборгованості не спростувала, а позивач належними доказами підтвердив наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором. 
Апеляційний суд не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із матеріалів справи судом встановлено, що кредитні договори підписані відповідачем за допомогою одноразових паролів-ідентифікаторів, які були надіслані первісними кредиторами на номер телефону ОСОБА_1 , що підтверджено, у тому числі довідками про ідентифікацію, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання спірних правочинів, про що правомірно зазначено судом першої інстанції.
В обґрунтування заявлених вимог на підтвердження переходу до позивача права вимоги за кредитними договорами № 0669951132 від 26 січня 2020 року та № 555118452172.1 від 29 січня 2020 року позивач надав суду: договір факторингу № 14-07/21 від 14 липня 2021 року, витяг з реєстру боржників до договору факторингу від 14 липня 2021 року, договір про відступлення (купівлі-продаж) прави вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, витяг з реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, договір факторингу № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року, витяг з реєстру боржників до договору № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року, додатковий договір № 1 від 21 грудня 2023 року, договір про відступлення (купівлі-продаж) прави вимоги № 28-08/25 від 28 серпня 2025 року, витяг з реєстру боржників до договору № 28-08/25 від 28 серпня 2025 року.
Надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеними нею договорами.
Щодо договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132 від 26 січня 2026 року, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з наступного.
У даній справі відповідач не оспорює факт укладення договору позики та отримання грошових коштів у сумі 1 400,00 грн., у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що подані позивачем докази в їх сукупності є достатніми та переконливими для встановлення наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132 від 26 січня 2026 року.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем умов договору позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132 від 26 січня 2026 рокущодо повернення кредитних коштів та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1 399,99 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно нарахування відсотків поза межами строку кредитування.
Як вбачається зі змісту договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132 від 26 січня 2026 року, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами.
Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору.
Відповідно до умов договору сторони погодили, що максимальний строк користування кредитом (траншем) становить 30 календарних днів, діючий ліміт (сума) кредиту 20 000,00 грн, максимальна відсоткова ставка, що нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75 %.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок зазначено у постановах Верховного Суду у справах № 296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Враховуючи наведене, оскільки договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132 від 26 січня 2026 рокувизначено конкретні умови надання траншу, його розмір; процентну ставку, строк користування траншем, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування в межах окремого траншу суперечить вимогам ЦК України та вищевикладеним висновкам Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «Факторинг Партнерс» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Посилання Товариства на те, що умовами договору передбачено, що право користування кредитом становить 36 місяців (3 роки), а також передбачено сплату відсотків протягом усього строку користування кредитними коштами, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 30 днів відповідно, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Як вбачається зі змісту кредитного договору, автоматичної пролонгації надання траншу кредиту умовами договору не передбачено, це можливо виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі, і простроченим.
ОСОБА_1 не виконала зобов`язання з повернення траншу та відсотків за користування траншем, що нараховані протягом визначеного строку користування траншем (30 днів). 
З огляду на те, що продовження строку користування траншем не відбулося, оскільки не було виконано умови про погашення відсотків, то відповідно з 31 дня заборгованість вважається простроченою, і кредитодавець втратив право нараховувати зазначені відсотки за користування кредитом.
36 календарних місяців - це загальний строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132 від 26 січня 2026 року, тобто строк, упродовж якого позичальник може отримувати кошти із визначеного сторонами ліміту кредиту - 20 000,00 грн. окремими траншами, з укладенням при цьому додатків до договору та із визначенням по кожному траншу строку користування ним, який є окремим від загального строку договору.
Узгоджений умовами договору 30-денний строк користування траншем кредиту (строк кредитування) сторони не змінювали.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за 30 днів, виходячи із відсоткової ставки - 1,75% за один день, тобто 735,00 грн. (1400 грн х 1,75% (визначена договором денна відсоткова ставка) х 30 днів).
Таким чином загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0669951132 від 26 січня 2026 року становить 2 134,99 грн., із яких тіло кредиту у розмірі 1 399,99 грн. та 735,00грн. заборгованість за процентами.
Відтак, доводи апеляційної скарги з цього приводу колегія суддів вважає обґрунтованими.
Щодо доводів апеляційної скарги про ненадання стороною позивача первинних документів, які підтверджують заборгованість, нарахування процентів відповідно до укладеного договору на умовах, які вказані у позовній заяві, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Згідно пунктом 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.
Отже, виписка по рахунку клієнта, належить до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.
Водночас, згідно пункту 5 частини першої статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.
Частиною третьою статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.
Оскільки ТОВ «Інфінанс» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому вони не можуть надати первинні банківські документи, а відтак надані суду документи, зокрема лист АТ «Ощадбанк» про зарахування кредитних коштів в сумі 1 400,00 грн. на рахунок відповідача є належним та допустимим доказом отримання кредиту останньою.
Щодо договору позики № 555118452172.2 від 29 січня 2020 року, укладеного між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що на підставі Заявки на пролонгацію від 29 січня 2020 року до договору позики № 555118452172.1, підписаної Позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений Договір позики № 555118452172.2 (пролонгація), відповідно до якого Сторони домовились продовжити строк виконання зобов`язання Позичальника по погашенню заборгованості за попереднім Договором № 555118452172.1 в сумі 1 998,28 грн. на новий строк 30 днів під проценти, вказані в п. 1.1.1. Договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю позику та сплатити зазначені проценти.
Відповідно до п. 2.1 договору, вбачається, що позика пролонгується на новий термін на підставі заявки на пролонгацію та сплати Позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою в сумі 1 066,80 грн. та оплати у повній сумі процентів за пролонгацію 1,00 грн. не пізніше 29 січня 2020 року.
При цьому матеріали справи не містять як доказів сплати Позичальником заборгованості по процентах за користування попередньою позикою в сумі 1 066,80 грн. та оплати у повній сумі процентів за пролонгацію 1,00 грн., ні підтвердження зарахування коштів у розмірі 1 998,28 грн. на картку відповідача ОСОБА_1 .
Довідка по договору позики № 555118452172.2 від 30 січня 2020 року, яка міститься в матеріалах справи є лише внутрішнім документом фінансової установи та не може вважатися доказом, що дійсно підтверджує вказану обставину. 
Не містять такої інформації й розрахунки заборгованості позивача, у них лише зафіксовані суми, які необхідно сплатити, проте порядок їх нарахування (суми та період) не визначений, що унеможливлює здійснення їх перевірки судом.
В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що на рахунок ОСОБА_1 надходили кошти від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія»на підставі договору позики № 555118452172.2 від 30 січня 2020 року.
Отже, зазначені в позовній заяві обставини є лише твердженням позивача, оскільки підтверджуються лише створеними останнім доказами та доказами створеними попереднім кредитором, які неможливо перевірити та які не узгоджуються з жодним іншим доказом не створеним самим позивачем чи первісним кредитором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. 
Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність факту надання ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія»позики відповідачу на підставі договору позики № 555118452172.2 від 30 січня 2020 року.
Доводи апеляційної скарги, що усі спори, що виникають з договору позики № № 555118452172.2 від 30 січня 2020 року або у зв`язку з ним підлягають вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Українська спілка правників» у відповідності з його регламентом включаючи спори щодо визнання договору позики недійсним/неукладеним, щодо його виконання, припинення, але за винятком спорів, справи у яких згідно із законом не можуть розглядатися третейськими судами, апеляційний суд відхиляє, оскільки у п. 5.4 договору вказано, що у передбачених законом випадках, позови, що виникають з договору позики, можуть пред`являтися також у компетентний суд за місцем виконання договору позики. Шляхом підписання цього договору сторони визнають і зазначають в якості місця його виконання місце знаходження позикодавця: Україна, 04116, м. Київ, проспект Перемоги, 26, офіс 129.
Як вбачається з апеляційної скарги, остання не містить доводів в частині незаконності стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн., а, відтак, судове рішення в цій частині підлягає скасуванню у зв`язку з не дотриманням пропорційності стягнення таких витрат до частини позовних вимог, які задоволені судом. 
Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті вимог позивача.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної заяви ТОВ «Факторинг Партнерс» сплатило судовий збір у розмірі 2 662,40 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (6,62 %), а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 176,25 грн. (2662,40*6,62%) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 264,80 грн. (4000*6,62%), з урахуванням їх зменшення судом першої інстанції.
При подачі апеляційної скарги  ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 993,60 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача пропорційно до позовних вимог в задоволенні яких позивачу відмовлено (93,38%), а саме у розмірі 3 741,20 грн. (3993,60*93,68%).
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе стягнути з ТОВ «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 різницю між сумою, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та сумою, яку позивач має компенсувати відповідачу. Така різниця становить 3 476,40 грн. (3 741,20-264,80).
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місце знаходження: м. Київ. Вул. Гедройца Єжи, 6, офіс 521, ідентифікаційний код 42640371 заборгованість договором позики № 0669951132 від 26 січня 2026 року у розмірі 2 134,99 (дві тисячі сто тридцять чотири) гривні 99 копійок, з яких тіло кредиту у розмірі 1 399,99 (одна тисяча триста дев`яносто дев`ять) гривень 99 копійок та 735,00 (сімсот тридцять п`ять) гривень заборгованість за процентами, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 264,80 (двісті шістдесят чотири) гривні 80 копійок. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місце знаходження: м. Київ. Вул. Гедройца Єжи, 6, офіс 521, ідентифікаційний код 42640371 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 судовий збір у розмірі 3 476,40  (три тисячі чотириста сімдесят шість) гривень 40 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.