ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року 
м. Київ 

справа № 523/7208/22

провадження № 61-8098св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_1 ,
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) -  ОСОБА_2 ,
третя особа- Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року у складі судді Дяченка В. Г. та постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року у складі колегії суддів: Назарової М. В., Коновалової В. А., Лозко Ю. П.,

ВСТАНОВИВ: 

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що вони з  ОСОБА_2  проживали разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилися син - ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 , батьком яких записаний відповідач. 

Позивачка зазначала, що діти проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одесивід 26 червня 2018 року у справі № 523/7049/17 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 травня 2018 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4 , продовжено стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 у порядку, визначеному частиною третьою статті 183 Сімейного кодексу України (далі - СК України); стягнуто з  ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 24 травня 2018 року та до досягнення ОСОБА_4 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказувала, що останній раз  ОСОБА_2 бачився з дітьми у 2017 році, не вітає їх з днем народження. Старший син вже майже не пам`ятає батька, а молодший - навіть не уявляє, хто це, а батька дітям замінив її батько - дідусь дітей.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд позбавитиОСОБА_2  батьківських прав щодо його двох малолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вони з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебували, однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу не проживали, а проживали та проживають окремо. 

ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народився син - ОСОБА_5 . Сумнівів про те, що він є батьком дитини у нього не було, а тому державну реєстрацію народження провели на підставі їх спільної заяви в органі РАЦС відповідно до статті 126 СК України. На укладення шлюбу ОСОБА_1 не погоджувалася. Після народження дитини стосунки між ними погіршилися.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_6 , державну реєстрацію народження якого також провели на підставі їх спільної заяви відповідно до статті 126 СК України. Всі їхні намагання створити повноцінну сім`ю закінчувалися сварками. У 2017 року під час чергового конфлікту ОСОБА_1 повідомила, що він немає ніякого відношення до дітей, не є їхнім батьком і вона має намір позбавити його батьківських прав.

Посилався на те, що у листопаді 2021 року в нього було виявлене онкологічне захворювання, але, незважаючи на довготривале та дороге лікування, він продовжував утримувати дітей, своєчасно виплачуючи аліменти. Проте на даний час в нього є сумніви щодо свого батьківства відносно дітей, у зв`язку із чим він звернувся до суду із цим позовом.

Ураховуючи наведене,  ОСОБА_2 просив суд:
- виключити з актового запису свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії НОМЕР_1 від 03 серпня 2011 року, виданого Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 523, відомості про нього як батька дитини; 
- виключити з актового запису свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_2 від 12 березня 2016 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2583, відомості про нього як батька дитини.

Ухвалою Суворовського районного суду Одеської області від 14 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження для спільного розгляду.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Виключено запис про ОСОБА_2 як батька з актового запису від 03 серпня 2011 року № 523 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції.
Виключено запис про ОСОБА_2 як батька з актового запису від 12 березня 2016 року № 2583 про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судові рішення судів попередніх інстанцій в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав мотивовані тим, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що його поведінка відносно дітей є умисним, свідомим та систематичним нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.

Апеляційний суд додатково мотивував відмову у позові ОСОБА_1 посиланням на те, що висновок Органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 28 березня 2023 року про доцільність ОСОБА_2  позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ґрунтується виключно на наданих матір`ю дітей відомостях та належному виконання нею своїх батьківських обов`язків, що не оспорюється сторонами у справі. Натомість, небажання батька дітей спілкуватися з представниками служби не свідчить про його свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із осіб ухиляється, а також яке значення має для них експертиза, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України). Установивши, що ОСОБА_1 була достовірно обізнана про дату, час та місце проведення судово-генетичної експертизи (експертизи ДНК), не з`являлася разом із синами для забору біологічних зразків у зв`язку із небажанням травмувати дітей районний суд констатував факт ухилення відповідача від проведення експертного дослідження з метою встановлення істини у справі, та виходячи з положень статті 109 ЦПК України, дійшов висновку про визнання факту, для якого призначалася судово-генетична експертиза, а саме про відсутність кровного споріднення ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та за встановлених обставин вважав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 про виключення з актових записів про народження дітей відомостей про них як батька дитини.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних вимог ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, апеляційний суд виходив із того, що районний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення у цій частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що ОСОБА_1 , як особа, яка ініціювала апеляційне провадження, мала виявляти належну зацікавленість у належному розгляді справи, натомість, будучи обізнаною у судовому засіданні 23 квітня 2024 року про передбачені статтею 109 ЦПК України наслідки у вигляді визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмову у його визнанні, до експертної установи не з`явилася, тривалий час не отримувала від апеляційного суду поштову кореспонденцію, що не відповідає добросовісному здійсненню учасником справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Розгляд у справі одночасно як первісного, так і зустрічного позовів за висновками апеляційного суду, було визнано доцільним, обґрунтованим, а допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права щодо прийняття зустрічного позову із порушенням процесуальних строків та за відсутності вказаних у ньому додатків не є обов`язковою підставою для зміни або скасування судового рішення районного суду (частина третя статті 376 ЦПК України), оскільки таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи (частини перша, друга статті 376 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції відхилив посилання ОСОБА_1 на те, що під час ухвалення рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та задовольнив позов щодо вимог, які ОСОБА_2 не заявляв, зокрема про виключення запису про нього як батька дітей з актових записів про народження дітей, оскільки підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року, постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити або направити справу на новий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції та рух справи

У листопаді 2025 року касаційна скарга  ОСОБА_1 надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 14 липня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2025 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України.

У вересні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 

Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що  ОСОБА_2 подав зустрічний позов із порушенням процесуальних строків, визначених судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі та без всіх документів, що додаються до нього іншим учасникам справи. Проте ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 було об`єднано в одне провадження для спільного розгляду разом із первісним позовом. На думку заявника, вказане порушення районним судом норм процесуального права було підставою для скасування або зміни судового рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, оскільки це призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що суди безпідставно залишили поза увагою її доводи та дійшли необґрунтованого висновку про те, що належних і допустимих доказів нехтування відповідачем батьківськими обов`язками матеріали справи не містять, відсутні докази свідомого умисного ухилення  ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків. Крім того, суди не надали належної правової оцінки висновку органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 28 березня 2023 року, яким встановлено доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Посилається на те, що подані  ОСОБА_2 довідки медичного характеру, що стосуються діагностування йому безпліддя у 2024 році є неналежними доказами, оскільки не підтверджують стан його здоров`я на момент зачаття дітей, а відображають стан здоров`я ОСОБА_2 на момент обстеження.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 522/2054/22, від 08 грудня 2023 року у справі № 606/1497/23, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує порушення норм процесуального права, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу.

У вересні 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Журик Т. В. подала відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила про необґрунтованість доводів касаційної скарги та відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій, які відповідають вимогам статей 263-265 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 25 жовтня 2022 року № 00037289590 ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 523, складений 03 серпня 2011 року Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, відомості про батька - ОСОБА_2 , відомості про матір - ОСОБА_1 . Державна реєстрація проведена відповідно до статті 126 СК України, відомості про заявника - ОСОБА_2 (том 1, а. с. 117-118).

На підставі вказаного актового запису 03 серпня 2011 року Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , актовий запис № 523 (том 1, а. с. 16).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 25 жовтня 2022 року № 00037289787 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 2583, складений 12 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, відомості про батька - ОСОБА_2 , відомості про матір - ОСОБА_1 . Державна реєстрація проведена відповідно до статті 126 СК України, відомості про заявника - ОСОБА_2 (том 1, а. с. 115-116).

На підставі вказаного актового запису 12 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис № 2583 (том 1, а. с. 17).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 червня 2018 року у справі № 523/7049/18 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 24 травня 2018 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 , продовживши стягнення на утримання ОСОБА_4 в порядку, визначеному частиною третьою статті 183 СК України.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи стягнення з 24 травня 2018 року та до досягнення ОСОБА_4 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць допущено до негайного виконання (том 1, а. с. 10-12).

Висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 28 березня 2023 року № 01-05-3/100вх встановлено доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (том 1, а. с. 145-148).

У вказаному висновку зазначено, що матір`ю створені необхідні умови для проживання та побуту дітей, їх навчання та розвитку, вони забезпечені усіма предметами вжитку, а ОСОБА_2 не виявив бажання спілкуватися з працівниками Служби у справах дітей, повідомив, що свою думку висловить під час судового засідання, у складенні акту обстеження умов проживання відмовив, а його представник надав письмові пояснення про непогодження із позбавленням батьківських прав, оспорювання свого батьківства та з роз`яснень лікарів йому стало відомо про свою безплідність, натомість він сплачує аліменти, але мати дітей ОСОБА_1 забороняє йому бачитися із дітьми.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Журик Т. В. про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи задоволено.
Призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:
1. Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
2. Якщо так, то чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
3. Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
4. Якщо так, то чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Товариства з обмеженою відповідальністю Медико-Генетичного центру «МАМА-ПАПА» (далі - ТОВ «МАМА-ПАПА»), попередивши експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384,385 КК України.
Попереджено ОСОБА_1 про необхідність забезпечення явки дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 про необхідність з`явитися до ТОВ «МАМА-ПАПА» у визначений експертом день з паспортами та свідоцтвом про народження дітей, для відібрання біоматеріалів.
Сторонам роз`яснено положення статті 109 ЦПК України про те, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Провадження у справі зупинено до закінчення проведення експертизи.
Витрати за проведення експертизи покладено на ОСОБА_2 .

Відповідно до повідомлення ТОВ «МАМА-ПАПА» від 20 червня 2023 року ОСОБА_2 на здачу зразків з`явився у призначений час, пройшов ідентифікацію та фотофіксацію, у нього було взято зразки для виконання дослідження. ОСОБА_1 разом із дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилися. ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідає або відбиває повідомлення в месенджері Vіbег. Оскільки для проведення дослідження на встановлення батьківства, необхідно мати зразки як передбачуваного батька, так і дитини, а від дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зразки відсутні, ухвала суду залишена без виконання (том 1, а. с. 161).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Журик Т. В. про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи задоволено.
Призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено такі питання:
1. Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
2. Якщо так, то чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?
3. Чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
4. Якщо так, то чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ?
Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам ТОВ «МАМА-ПАПА», попередивши експертів про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384,385 КК України.
Попереджено ОСОБА_1 про необхідність забезпечення явки дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 про необхідність з`явитися до ТОВ «МАМА-ПАПА» у визначений експертом день з паспортами та свідоцтвом про народження дітей, для відібрання біоматеріалів.
Сторонам роз`яснено положення статті 109 ЦПК України про те, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

16 травня 2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від експертної установи ТОВ «МАМА-ПАПА» надійшов лист від 16 травня 2024 року за вих. № 0138-24 щодо виконання вищевказаної ухвали суду, в якому експерта установа просила посприяти забезпеченню явки ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 29 травня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 для проведення експертного дослідження (том 2, а. с. 80).

17 травня 2024 року Одеський апеляційний суд направив ОСОБА_1 лист на адресу, яку остання зазначила у процесуальних документах у справі, про необхідність забезпечення явки дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до ТОВ «МАМА ПАПА» у визначений експертом день 29 травня 2024 року за адресою: МЦ «Арніка», м. Одеса, вул. Успенська, 59, з документами для відібрання біоматеріалів, який повернувся на адресу суду без вручення адресату з відміткою поштової служби «за закінченням терміну зберігання» (том 2, а. с. 81-82; 93-94).

05 червня 2024 року від ТОВ «МАМА ПАПА» до апеляційного суду надійшло повідомлення про повернення ухвали суду без виконання, оскільки ОСОБА_1 було направлено рекомендований лист з повідомленням про необхідність явки разом із дітьми. Проте ОСОБА_1 разом із дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явилася, про причини неявки не повідомили. Для проведення на встановлення батьківства, необхідно мати зразки як передбачуваного батька, так і дітей, а від дітей зразки відсутні. ОСОБА_2 з`явився у визначений час, пройшов ідентифікацію та фото фіксацію (том 2, а. с. 84).

2. Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині не відповідають.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Щодо оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно зі статтею 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною, суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Не має права оспорювати батьківство, зокрема, особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Верховний Суд неодноразово вказував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства (див.: постанови Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23), від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23)).

ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року у справі «Калачова проти російської федерації» (заява № 3451/05), зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

У справі «Міфсуд проти Мальти» (заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) ЄСПЛ повторив, що ДНК-тест - це науковий метод, наявний для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Отже, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом,

Згідно із частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, ухвалами судів першої та апеляційної інстанцій призначалися судові молекулярно-генетичні експертизи.

Установивши, що  ОСОБА_1  була обізнана про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи наслідки ухилення від участі в ній, дати відбору зразків, проте, не забезпечила можливість відібрання відповідних зразків, розцінивши таку поведінку ОСОБА_1 як ухилення від проведення відповідної експертизи, яка надала б можливість визначити наявність або відсутність кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , урахувавши положення статті 109 ЦПК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов законного й обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову  ОСОБА_2 .

Нез`явлення ОСОБА_1  разом із дітьми до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизисвідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дітей на спростування доводів ОСОБА_2  про оспорювання батьківства.

При цьому судами вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи(експертизи ДНК) та забезпечення участі ОСОБА_1 разом із дітьми у її проведенні.

ОСОБА_1  не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дітьми до експертної установи для забору відповідних зразків. Вказані дії та бездіяльність ОСОБА_1 , що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, можливість визнати факт та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 (стаття 109 ЦПК України).

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц, (провадження № 61-48029св18), від 24 лютого 2021 року у справі № 140/2055/18 (провадження № 61-15593св20), від 15 серпня 2025 року у справі № 359/6402/17 (провадження № 61-2800св25). Ця правова позиція є незмінною.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду

Ураховуючи викладене, першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову  ОСОБА_2 .

Посилання касаційної скарги на те, що подані ОСОБА_2 медичні довідки є неналежними доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки Одеський апеляційний суд протокольною ухвалою від 23 квітня 2024 року відмовив у долученні до матеріалів справи вказаних доказів.

Разом із цим, касаційна скарга не містять доводів щодо суті зустрічного позову, не вказано причини, за яких позивачка не з`явилася в експертну установу, що підтверджує законність судових рішень.

Щодо позбавлення батьківських прав

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Відмовляючи у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що його поведінка відносно дітей є умисним, свідомим та систематичним нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. При цьому суди урахували, що під час розгляду справи районним судом ОСОБА_2 заперечував проти позбавлення його батьківських прав, звернувся до суду із позовом про оспорювання батьківства.

Верховний Суд зазначає, що з урахуванням задоволення зустрічних вимог щодо виключення з актового запису про народження відомостей про батьківство дітей, безпідставними є вимоги первісного позову про позбавлення батьківських прав. Таким вимогам суди надали належну правову оцінку. 

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття зустрічного позову

Частиною першою статті 193 ЦПК України встановлено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Строк для подання відзиву (зустрічного позову) встановлюється в ухвалі про відкриття провадження у справі (частина перша статті 191 ЦПК України).

Згідно із частиною третьою статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті статтею 126 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 27 липня 2022 року про прийняття позовної заяви  ОСОБА_1 до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов тривалістю 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Оскільки  ОСОБА_2  отримав ухвалу про відкриття провадження та копію позовної заяви про позбавлення батьківських прав 20 жовтня 2022 року, то саме з цього часу почався відлік строку, наданого на подання відзиву та зустрічного позову, який сплив 04 листопада 2022 року.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом 08 листопада 2022 року, тобто поза межами строку, встановленого частиною першою статті 193 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу від 14 лютого 2023 рокупро прийняття зустрічного позову  ОСОБА_2 до спільного розгляду із позовом  ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновків, що обидва позови виникли з одних правовідносин та вимоги за позовами взаємопов`язані.

Верховний Суд погоджується з доводами касаційної скарги про те, що зустрічний позов прийнято до спільного розгляду поза межами строку, встановленого частиною першою статті 193 ЦПК України, проте заявник не довела, що таке порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору.

Колегія суддів виходить із того, що таке порушення носило формальний характер, не вплинуло на правильність вирішення спору між сторонами. Одночасний розгляд обох позовів у справі, яка переглядається, Верховний Суд визнає доцільним.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 573/604/18 (провадження № 61-6133св19).

При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд правильно визначив характер спірних правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Отже, доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не відповідають матеріалам справи та встановленим судами обставинами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки в задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 03 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков   Г. В. Коломієць   Р. А. Лідовець   Ю. В. Черняк