ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

24 червня 2026 року
м. Київ

справа № 752/15112/23
провадження № 61-1189св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,

учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївської районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року у складі судді Кордюкової Ж. І. та постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року у складі колегії суддів: Фінагеєва В. О., Кашперської Т. Ц., Яворського М. А.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатною, встановити над нею опіку та призначити його її опікуном.
2. Заява обґрунтована тим, що він є онуком ОСОБА_3 . 
3. Відповідно до виписного епікрізу з медичної карти стаціонарного пацієнта у ОСОБА_3 діагностували важку судинну деменцію, яка супроводжується ішемічною хворобою ІІ ст., енцефалопатією змішаного генезу ІІІ ст. 
4. За ОСОБА_3 спостерігається соціально-побутова безпорадність, вона не може задовольнити себе нагальними потребами, пересувається тільки зі сторонньою допомогою, потребує постійного догляду і нагляду, не може належним чином усвідомлювати свої дії та керувати ними. 
5. Оскільки батько заявника, який є сином баби, звернувся до суду з заявою про встановлення опіки над недієздатним братом ОСОБА_4 , то в останнього не вийде здійснювати повноцінний догляд одразу за двома недієздатними людьми.
6. З огляду на викладене просив задовольнити заяву.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
7. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року, заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
8. Визнано ОСОБА_3 недієздатною.
9. Вказано про необхідність Органу опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вирішити питання щодо встановлення опіки над ОСОБА_3 відповідно до норм чинного законодавства.
10. В іншій частині заяви відмовлено.
11. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, врахувавши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 недієздатною.
12. Відмовляючи в задоволенні заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 , суди виходили із того, що орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації у поданні від 21 лютого 2024 року № 100-2205 не встановив належне коло членів сім`ї ОСОБА_3 , які також можуть виконувати обов`язки її опікуна, не навів належного обґрунтування щодо можливості чи неможливості здійснювати обов`язки опікуна над ОСОБА_3 її рідним сином ОСОБА_5 , тобто належним чином не мотивувало своє подання про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном над його бабою ОСОБА_3 .
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
13. У січні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
14. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 січня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
16. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні його заяви щодо встановлення опіки та призначення опікуном, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким заяву задовольнити.
17. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі № 127/3862/16-ц, від 30 листопада 2023 року в справі № 569/4466/23, від 08 січня 2024 року в справі № 753/1905/22, від 27 листопада 2024 року в справі № 341/1526/23, від 01 грудня 2025 року в справі № 341/1526/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
недослідження зібраних в справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
18. Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не вчинили жодних дій стосовно отримання належних та допустимих доказів, необхідних для ухвалення судового рішення.
19. Вказує, що орган опіки та піклування здійснює свою діяльність в межах повноважень, передбачених чинним законодавством, а заявник не знає і не повинен знати як має виглядати подання вказаного органу щодо рекомендування опікуна.
20. Вважає, що заявником належним чином обґрунтовано наявність підстав для встановлення опікунства.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
21.  ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1 .
22.  ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
23. 04 листопада 1983 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 , актовий запис № 401.
24.  ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками записані ОСОБА_5 та ОСОБА_10 .
25.  ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 08 листопада 2022 року № 1232458-2022.
26. Відповідно до рішення Керченського міського суду АР Крим від 13 травня 2002 року по справі № 2-4710/2002 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який є рідним сином ОСОБА_3 , визнано недієздатним.
27. Відповідно до рішення виконавчого комітету Керченської міської ради АР Крим від 09 серпня 2002 року № 761 ОСОБА_3 призначено опікуном недієздатного ОСОБА_4 . 
28. Відповідно до виписного епікризу з медичної карти стаціонарного пацієнта № 6106 у ОСОБА_3 діагностовано важку судинну деменцію F 01.8, яка супроводжується ішемічною хворобою атеросклеротичним кардіосклерозом СН ІІ А, гіпертонічною хворобою ІІ ст., енцефалопатією змішаного генезу (судинна, токсична, метаболічна, гіпертонічна, атерослкеротична) ІІІ ст.
29. Згідно з поданням від 21 лютого 2024 року № 100-2205 орган опіки та піклування вважає, що ОСОБА_1 може виконувати обов`язки опікуна над бабою ОСОБА_3 .
30. Зі змісту вказаного подання встановлено, що ОСОБА_1 працює ФОП, одружений, його дружина ОСОБА_11 надала згоду на призначення її чоловіка опікуном баби. ОСОБА_1 не знятої чи не погашеної судимості немає, на туберкульозному обліку не перебуває, в амбулаторному відділенні КНП «МЗНПД» під наглядом лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що підтверджується матеріалами справи.
31.  ОСОБА_5 надав згоду його сину ОСОБА_1 бути опікуном над його бабою ОСОБА_3 .
32. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 03 квітня 2024 року № 352 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на стійкій хронічний психічний розлад: змішана (судинна, інтоксикаційна) деменція (МКХ-10:F 02.08).
Позиція Верховного Суду
33. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
34. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
35. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
36. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
37. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
38. Судові рішення першої та апеляційної інстанцій оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні заяви щодо встановлення опіки та призначення опікуном, тому в іншій частині судові рішення не переглядаються.
39. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України).
40. Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України).
41. Згідно з частиною першою статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати 
про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.
42. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.
43. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.
44. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.
45. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).
46. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними (стаття 58 ЦК України).
47. Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.
48. Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).
49. Системний аналіз змісту частини першої статті 60 ЦК України та частини першої статті 300 ЦПК України дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.
50. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61- 3053св21), від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21 (провадження № 61-16349св23), від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24),від 04 грудня 2024 року у справі № 634/1126/23 (провадження № 61-9837св24).
51. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).
52. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 
ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення 
для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, 
крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися 
на припущеннях.
53. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
54. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування 
(частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми 
є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність 
або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування 
(частина перша статті 80 ЦПК України).
55. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
56. Ухвалюючи судові рішення в оскаржуваній частині, суди попередніх інстанцій правомірно врахували, що орган опіки та піклування в особі Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації у поданні від 21 лютого 2024 року № 100-2205 не навів належного обґрунтування в частині можливості та необхідності призначення ОСОБА_1 опікуном над його бабою ОСОБА_3 . Не встановив належне коло членів сім`ї ОСОБА_3 , які також можуть виконувати обов`язки її опікуна, не навів належного обґрунтування щодо можливості чи неможливості здійснювати обов`язки опікуна над ОСОБА_3 її рідним сином ОСОБА_5 , тобто належним чином не мотивувало своє подання про можливість призначення ОСОБА_1 опікуном над його бабою ОСОБА_3 .
57. Крім того, внесене подання не містить будь-яких даних про особисті взаємини між особою, яка бажає стати опікуном і підопічним.
58. Саме по собі надання згоди від батька заявника та його дружини щодо призначення опікуном не є безумовною підставою для задоволення такої заяви.
59. Доводи заявника в касаційній скарзі про невчинення судами попередніх інстанцій дій стосовно отримання належних та допустимих доказів, відхиляються колегією суддів, оскільки суди відмовили у задоволенні заяви з підстав неналежно мотивованого подання органу опіки та піклування, що безпосередньо є обов`язком вказаного органу, отже відсутні підстави вважати, що суди порушили норми процесуального права під час ухвалення судових рішень.
60. Крім того, додатково колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що законодавством не передбачено обов`язку того, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 545/1691/16-ц (провадження № 61-4475св18).
61. Таким чином, висновки судів попередніх інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, судами під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
62. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
63. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
64. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.
2. Рішення Голосіївської районного суду м. Києва від 11 лютого 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: І. Ю. Гулейков

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк