ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2026 Справа № 914/247/24 
м. Львів
Господарський суд Львівської області у складі судді Ростислава Матвіїва за участю секретаря судового засідання Дарії Мандюк розглянув матеріали позовної заяви керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі 
позивача: Західного офісу Держаудитслужби, м. Львів,
до відповідача: Підприємства об`єднання громадян «Центр Комплекс», м. Львів,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на позивача: Антимонопольного комітету України, м. Київ,
предмет позову: визнання недійсним договору та стягнення 1 350 472, 00 грн,
підстава позову: суперечність договору інтересам держави і суспільства, застосування наслідків недійсності правочину,
за участю представників:
прокурора: Слиш Галина Степанівна,
позивача: не з`явився,
відповідача: Телішевський Іван Данилович, 
третьої особи: не з`явився. 
1. ПРОЦЕС
1.1. До Господарського суду Львівської області 29.01.2024 надійшла позовна заява керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби до Підприємства об`єднання громадян «Центр Комплекс» про визнання недійсним договору та стягнення 1 350 472, 00 грн. 
1.2. Ухвалою суду від 05.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Хід розгляду справи відображено в попередніх ухвалах суду та протоколах судових засідань. 
1.3. Відводів складу суду сторонами не заявлено. 
1.4. Прокурором 28.03.2024 подано клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 918/1043/21. Ухвалою суду від 01.05.2024 клопотання керівника Жовківської окружної прокуратури Львівської області про зупинення провадження задоволено, зупинено провадження у справі №914/247/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 918/1043/21. 
1.5. Великою Палатою Верховного Суду 18.09.2024 прийнято постанову у справі №918/1043/21 і ухвалою від 19.06.2025 суд поновив провадження у справі № 914/247/24 та призначив підготовче засідання на 09.07.25.
1.6. У судовому засіданні 09.07.2025 суд з власної ініціативи зупинив провадження у справі № 914/247/24 до закінчення перегляду в касаційному порядку Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду судового рішення у справі № 922/3456/23.
1.7. У зв`язку прийняттям Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду постанови у справі № 922/3456/23 суд 04.02.2026 поновив розгляд справи № 914/247/24 та призначив підготовче засідання на 04.03.2026.
1.8. У судовому засіданні 04.03.2026 суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті на 01.04.2026. 
1.9. У судовому засіданні 01.04.2026 розгляд справи по суті не розпочато у зв`язку з поданням клопотання про зупинення провадження; судове засідання 27.05.2026 не відбулося у зв`язку з тимчасовою відсутністю судді; судове засідання 04.06.2026 відкладено на 17.06.2026 у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, крім прокурора.
1.10. У судове засідання 17.06.2026 з`явилися прокурор та представник відповідача, позивач і третя особа не забезпечили явку представників, причин неявки не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином – у спосіб доставки ухвал до електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
1.11. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Пунктом 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
1.12. Суд також враховує позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 15.05.2019 року у справі № 0870/8014/12, щодо того, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
1.13. Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
1.14. Одним із принципів господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
1.15. За таких обставин, враховуючи повторну неявку представників позивача та третьої особи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити спір по суті в цьому судовому засіданні за відсутності представників таких учасників справи.
1.16. У судовому засіданні 17.06.2026 розпочато розгляд справи по суті та проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
2. СУТЬ СПОРУ ТА ПРАВОВА ПОЗИЦІЯ СТОРІН
2.1. Жовківською окружною прокуратурою встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави у бюджетній сфері щодо визнання недійсним договору №2/18 від 20.12.2018, укладеного за результатом закупівлі на виконання робіт «Комплексна реставрації об`єкту Всесвітньої спадщини церкви Пр. Трійці в м. Жовкві Львівської області» (45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація) на суму 3 905 476, 24 грн, сторонами якого є Державний історико-архітектурний заповідник у м. Жовкві та Колективне Підприємство «Центр Комплекс» Львівської обласної асоціації інвалідів всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України».
2.2. Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор зазначає, що орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі Державним історико-архітектурного заповідника в м. Жовкві «Комплексна реставрації об`єкту Всесвітньої спадщини церкви Пр. Трійці в м. Жовкві Львівської області».
2.3. Незважаючи на притягнення Підприємства «Захід - Квартал» ГО «ВО СОІУ» та Підприємства об`єднання громадян «Центр Комплекс» до відповідальності органом Антимонопольного комітету України у вигляді накладення штрафу, негативні наслідки укладеного договору від 20.12.2018 № 2/18 залишаються не усунутими.
2.4. Підприємство об`єднання громадян «Центр Комплекс», маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, взяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримало бюджетні кошти в сумі 1 350 472, 00 грн.
2.5. Ураховуючи наявність умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави й суспільства лише у Підприємства об`єднання громадян «Центр Комплекс» як сторони оспорюваного договору, одержані 1 350 472, 00 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави. 
2.6. Оскільки інша сторона договору ліквідована і не може бути стороною у справі, а правонаступник відсутній, то кошти не можуть бути повернуті замовнику публічних торгів - Державній організації «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Жовкві». З урахуванням необхідності поновлення інтересів держави прокурор просить стягнути в дохід держави в особі Західного офісу Держаудитслужби 1 350 472, 00грн. 
2.7. Позивач зазначає, що його позиція відповідає суті листа від 09.11.2023, який долучено до позовної заяви. Згідно із таким контрольні заходи Офісом щодо питання проведення процедур закупівель UA-2018-11-16-001155-с та UA-2018-11-14-000655-с та правомірності укладання договорів за їх результатами не проводилися, у Офісу відсутні правові підстави для самостійного звернення з позовом до суду про визнання недійсним договорів №3/18 від 25.12.2018 та №2/18 від 26.12.2018 як таких, що укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, з одночасним застосуванням наслідків недійсного правочину, передбачених Цивільним кодексом України. 
2.8. Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, стверджує, що спірний правочин не суперечив і не суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, він не був вчинений з метою, що завідомо суперечить таким інтересам. Відповідач виконав роботи за вартістю, нижчою за очікувану, і такі роботи були прийняті замовником без зауважень та оплачені лише частково, що завдало збитків відповідачу. Окрім того, відповідач, з урахуванням позиції Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду постанови у справі № 922/3456/23 щодо дискримінаційних положень ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України зазначає, що позов не підлягає задоволенню. 
2.9. Від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог. Третя особа підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що до виключних повноважень органів Антимонопольного комітету України належить встановлення фактів порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що підтверджується відповідним рішенням.
3. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 
3.1. Державним історико-архітектурним заповідником у м. Жовкві (надалі по тексту скорочено – ДІАЗ у м. Жовкві) були проведені торги на закупівлю: «Комплексна реставрації об?єкту Всесвітньої спадщини церкви Пр. Трійці в м. Жовкві Львівської області» (45453000-7 Капітальний ремонт і реставрація) відповідно до оголошення UA-2018-11-14-000655-с (відкриті торги). Очікувана вартість - 3 952 420,80 UAH.
3.2. Учасниками торгів були Підприємство об`єднання громадян «Західний Квартал» організації «Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України» і Підприємство об?єднання громадян «Центр Комплекс». 
3.3. Переможцем у торгах визначено Колективне підприємство «Центр комплекс» Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України», з яким укладено договір № 2/18 про закупівлю від 20.12.2018 з договірною ціною 3 905 476, 24 грн (фінансування робіт здійснюється в цілому по об`єкту за рахунок коштів державного бюджету).
3.4. Додатком № 4 до договору затверджено графік фінансування робіт на 2018 – 2019 роки – 3 905 476,24 грн.
3.5. Замовник і генпідрядник 20.12.2018 підписали додаткову угоду № 1 до договору, якою доповнили п. 2.1.1 договору абзацом про те, що договірна ціна робіт, які підлягають виконанню у 2018 році станом на грудень 2018 року на момент укладення угоди становить 1 350 472,00 грн без рахування податку на додану вартість. До вказаної угоди складено додаток № 1 «Графік виконання робіт на 2018 рік», відповідно до якого комплексна реставрація об`єкту Всесвітньої спадщини церкви Пр. Трійці в м. Жовкві Львівської області, вартістю 1 350 472,00 грн, 2018 рік.
3.6. Додатком № 2 до додаткової угоди складено графік фінансування робіт на 2018 рік в сумі 1 350 472,00 грн. 
3.7. Згідно зі звітом від 16.10.2020 про виконання договору про закупівлю від 20.12.2018, строк дії за договором: 20 грудня 2018 - 31 грудня 2019 року. Сума оплати за договором: 1 825 227,95 грн з ПДВ, договір розірвано у зв`язку із ліквідацією замовника. 
3.8. За результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції рішенням Антимонопольного комітету України № 727 – р від 29.12.2021 визнано дії Підприємства об`єднання громадян «Західний Квартал» організації «Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України» і Підприємства об?єднання громадян «Центр Комплекс» із спільної підготовки до участі в торгах, визнано антиконкурентними узгодженими діями, які стосуються спотворення результатів торгів, що є порушеннями, передбаченими пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції». На порушників накладено штрафи: на Підприємство об`єднання громадян «Західний Квартал» організації «Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України» - 310 107 грн, на підприємство Підприємство об?єднання громадян «Центр Комплекс» - 4 683 287 грн.
3.9. Антимонопольним комітетом України встановлено, що Підприємство об`єднання громадян «Західний Квартал» організації «Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України» не завантажувало повного пакета документів, не подавало цінової пропозиції нижче за Підприємство об?єднання громадян «Центр Комплекс», було технічним учасником. Крім того, під час торгів мало місце використання спільних IP – адрес, синхронність дій учасників закупівлі в часі, використовували одні й ті ж номери телефонів, подавали однакові кошториси, долучені учасниками закупівлі файли мали однакові властивості, учасники закупівлі поєднані господарськими відносинами. 
3.10. Відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 10.07.2020 №1951 «Про припинення діяльності державної організації «Державний історико-архітектурний заповідник у м. Жовква» припинено Державну організація «Державний історико - архітектурний заповідник у м. Жовкві» шляхом ліквідації.
3.11. Запис щодо припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено 17.03.2021 (номер запису 1003981110020000809), дані щодо юридичних осіб правонаступників в реєстрі відсутні.
3.12. На адресу Міністерства культури та інформаційної політики скеровано запит Жовківської окружної прокуратури від 14.12.2023 щодо інформування контролюючого (уповноваженого) органу з метою надання встановленому факту належної оцінки та самостійного звернення з позовом до суду про визнання недійсним договору № 2/18 від 20.12.2018 як такого, що укладений з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» та без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також одночасним застосуванням наслідків недійсного правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України та будь-якої іншої інформації, яка підтверджує чи спростовує вказану інформацію.
3.13. Листом Міністерства культури та інформаційної політики від 17.01.2024 (отриманим прокуратурою 19.01.2024) підтверджено інформацію, про те, що відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 10.07.2020 припинено діяльність ДІАЗ у м. Жовква шляхом ліквідації без правонаступництва. Згідно з п. 4.4 наказу вивільнене майно цілісного майнового комплексу ДІАЗ у м. Жовква (в т. ч. пам`ятки культурної спадщини, а також правовстановлюючі документи та технічна документація на об`єкти) на підставі акту приймання-передачі майна цілісного майнового комплексу ДІАЗ у м. Жовква від 17.08.2020 передано до Львівської національної галереї мистецтв імені Б.Г. Возницького. Враховуючи те, що Львівська національна галерея мистецтв імені ім. Б.Г. Возницького не є правонаступником ДІАЗ у м. Жовква, договори, а також інші підтверджуючі документи, не передавалися. 
3.14. Аналогічна позиція висловлена Львівською національною галереєю мистецтв імені Б.Г. Возницького у листі від 03.01.2024, адресованому Жовківській окружній прокуратурі.
4. ВИСНОВКИ ЩОДО ПОВНОВАЖЕНЬ ПРОКУРОРА ДЛЯ ЗВЕРНЕННЯ З ПОЗОВОМ У СПРАВІ
4.1. Згідно з абз. 1-2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. 
4.2. Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
4.3. Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Аналогічна правова позиція про застосування вказаних норм права викладена в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17, від 06.02.2019 у справі № 927/246/18, від 22.10.2019 у справі № 914/648/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.
4.4. До часу звернення з позовом у цій справі Жовківська окружна прокуратура з метою вивчення наявності підстав для представництва зверталась із запитами від 23.10.2023 до Антимонопольного комітету України, Західному офісу Держаудитслужби, акціонерному товариству «Укрсиббанк», Головному управлінню Державної казначейської служби України у Львівській області.
4.5. Акціонерне товариство «Укрсиббанк» листом від 17.11.2023 надало інформацію про рух коштів по рахунку Підприємства «Центр Комплекс».
4.6. Управління Державної казначейської служби України у Львівській області листом від 03.11.2023 відповіло про здійснення замовником з рахунку, відкритого в ГУ ДКСУ у Львівській області, на рахунок Підприємства «Центр Комплекс» оплат по договору від 25.12.2018 в сумі 4 621 945,00 грн у період 25.12.2018 – 25.12.2020, з яких 28.12.2018 -т2 585 239,00 грн, 15.07.2019 – 952 608,00 грн, 09.08.2019 – 1 084 098,00 грн.
4.7. Антимонопольний комітет України листом від 16.11.2023 повідомив про прийняте ним рішення від 29.12.2021 № 727-р та про відсутність доказів сплати штрафу, у зв`язку з чим було звернення з позовом до суду (справа № 914/3039/22) і отримано рішення Господарського суду Львівської області про задоволення позовних вимог. Щодо заходів з поновлення державних інтересів, то до повноважень органу комітету не входить звернення до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору, укладеного за результатами проведення процедур відкритих торгів.
4.8. Західний офіс Держаудитслужби, відповідаючи на звернення, листом від 09.11.2023 повідомив, що контрольні заходи Офісом щодо питання проведення процедур закупівель та правомірності укладання договорів за їх результатами не проводилися, у Офісу відсутні правові підстави для самостійного звернення з позовом до суду про визнання недійсним договорів як таких, що укладені з порушенням вимог Закону України «Про публічні закупівлі» з одночасним застосуванням наслідків недійсного правочину, передбачених Цивільним кодексом України. Західний офіс Держаудитслужби у згаданому листі також зазначив, що норми ст. 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» не передбачають таких заходів як звернення органами державного фінансового контролю до суду щодо визнання договорів недійсними.
4.9. Проте, суд зауважує, що п. 8 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначає право органу державного фінансового контролю порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
4.10. Крім цього, Верховний Суд у постанові від 11.10.2023 у справі № 905/73/22 за позовом заступника керівника Волноваської окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Східного офісу Держаудитслужби до Комунального підприємства «Дирекція з капітального будівництва адміністративних і житлових будівель» і до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтех-Буд Союз» про визнання недійсним рішення тендерного комітету Комунального підприємства «Дирекція з капітального будівництва адміністративних і житлових будівель», про визнання недійсним договору вказав, що орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. З урахуванням наведеного належним органом, уповноваженим державою на здійснення у спірних правовідносинах функцій щодо реалізації державної політики у сфері закупівель, є Держаудитслужба та її територіальні органи, яка може бути позивачем у справі.
4.11. Докази звернення органу державного фінансового контролю з позовом про оскарження договору, крім позову, що розглядається, відсутні.
4.12. Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
4.13. Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (пп. пп. 1,3 п. 3 указаного Положення).
4.14. Згідно з пп. 20 п. 6 зазначеного Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
4.15. Відповідно до п. 7 Положення про Державну аудиторську службу України Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
4.16. Реалізацію повноважень Державної аудиторської служби України на території Львівської області здійснює Західний офіс Держаудитслужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» та Положення про Західний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 02.06.2016 № 23 (далі - Положення).
4.17. Згідно з пп. 18 п. 6 зазначеного Положення Західний офіс Держаудитслужби має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених зпорушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
4.18. Керівник Жовківської окружної прокуратури повідомив Західний офіс Держаудитслужби про звернення до суду в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби до Підприємства об`єднання громадян «Центр Комплекс» про визнання недійсним договору від 20.12.2018 та стягнення на користь держави в особі Західного офісу Держаудитслужби 1 350 472,00 грн, (повідомлення від 26.01.2024 долучено до позовної заяви).
4.19. Тому звернення прокурора з позовом в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби як органу, здійснюючого контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів, є обґрунтованим для здійснення прокурором представництва держави у спірній ситуації. 
5. ВИСНОВКИ ЩОДО СУТІ СПОРУ
5.1. Розглянувши матеріали справи та подані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про недоведеність підстав позову та відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з таким.
5.2. Відповідно до встановлених обставин справи підставою позову є порушення відповідачем вимог законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі Державним історико-архітектурного заповідника в м. Жовкві «Комплексна реставрації об`єкту Всесвітньої спадщини церкви Пр. Трійці в м. Жовкві Львівської області». 
5.3. Внаслідок існування рішення органу Антимонопольного комітету України про визнання дій Підприємства об`єднання громадян «Західний Квартал» організації «Всеукраїнська організація союз осіб з інвалідністю України» і Підприємства об?єднання громадян «Центр Комплекс» такими, що є порушеннями, передбаченими п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та про застосування штрафу, прокурор вважає за необхідне визнати недійсним договір від 20.12.2018 як такий, що суперечить інтересам держави і суспільства (ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України), та стягнути на користь держави в особі Західного офісу Держаудитслужби (у зв`язку з ліквідацією замовника робіт без правонаступників) сплачені відповідачу грошові кошти за виконані роботи.
5.4. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
5.5. Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
5.6. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором, законом, судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
5.7. Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у ч. 1 статті 2 ГПК України (ч. 1 ст.2 ЦПК України). Близька за змістом позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.
5.8. У разі, якщо на виконання оспорюваного правочину товариством сплачено кошти або передано інше майно, то задоволення позовної вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним не призводить до ефективного захисту права, бо таке задоволення саме по собі не є підставою для повернення коштів або іншого майна. У таких випадках позовна вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту, лише якщо вона поєднується з позовною вимогою про стягнення коштів на користь товариства або про витребування майна з володіння відповідача (зокрема, на підставі ч. 1 ст. 216, ст. 387, ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України). Близька за змістом позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 26.05.2023 у справі № 905/77/21, відповідно до якої позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом.
5.9. Разом із тим, позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача. Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, адже не призводить до поновлення майнових прав позивача.
5.10. Прокурор врахував актуальні висновки Верховного Суду та заявив вимогу про визнання недійсним договору одночасно із вимогою про застосування особливих правових наслідків недійсності правочину, визначених ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, у спосіб стягнення з відповідача сплачених цьому за виконання договору грошових коштів.
5.11. При вирішенні цієї справи суд враховує висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, ключовим питанням якої було наявність підстав для застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, яка є також способом захисту у справі № 914/247/23.
5.12. Згідно з цією нормою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
5.13. Аналогічна за змістом норма існувала у ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України (яка була чинною у період існування спірних відносин).
5.14. Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції Цивільного кодексу України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак, Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України» від 02.12.2010 ст. 228 була доповнена ч. 3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
5.15. Вирішуючи питання щодо застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, суд має враховувати, що санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 208 Господарського кодексу України є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
5.16. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається Європейським судом з прав людини як втручання у право власності, захищене ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.
5.17. Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. Європейський суд з прав людини також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
5.18. Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони.
5.19. Отже, «для застосування приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі». 
5.20. Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.
5.21. Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
5.22. Об`єднана палата у справі № 922/3456/23 вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
5.23. Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч. 3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.
5.24. Суд звертає увагу, що позовні вимоги прокурора стосуються лише визнання договору недійсним і стягнення грошових коштів, сплачених підряднику, заяв про зміну предмету чи підстав позову суд не отримував.
5.25. Як і у згаданій вище справі № 922/3456/23, прокурор доводить недійсність договору тими обставинами, що були порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі. Проте, суд застосовує позицію Об`єднаної палати Касаційного господарського суду і акцентує, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України.
5.26. Прокурор не довів, що внаслідок укладення оспорюваного договору держава зазнала майнової шкоди, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
5.27. Також суд не залишає поза увагою висновки Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 922/3456/23 про добросовісну сторону правочину. Так, порушення конкурсної процедури і вимог законодавства про захист економічної конкуренції не може бути безапеляційною підставою для висновку про недобросовісність поведінки сторони у господарських відносинах із замовником.
5.28. На перший погляд, приписи ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника. Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.
5.29. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
5.30. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
5.31. Відповідно до встановлених і оцінених вище обставин справи вимога про визнання договору недійсним не доведена і підстав для її задоволення немає. Як наслідок цього, а також внаслідок неможливості застосування приписів ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України до порушень, допущених у приватно-правових відносинах, відсутні також підстави для застосування двосторонньої реституції у цій справі.
5.32. Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про недоведеність прокурором порушення інтересів держави при укладенні договору № 2/18 про закупівлю від 20.12.2018 на виконання робіт «Комплексна реставрації об`єкту Всесвітньої спадщини церкви Пр. Трійці в м. Жовкві Львівської області» та про безпідставність позовних вимог. Тому у задоволенні позову суд відмовляє.
5.33. Здійснюючи розподіл судового збору, враховуючи відмову в задоволенні позову, сплачений прокуратурою судовий збір покладається на платника і не підлягає відшкодуванню відповідачем.
5.34. У відзиві відповідач вказував про орієнтовний розмір судових витрат – 15 000,00 грн, а в заяві від 04.06.2026 зазначав, що докази понесених витрат на правову допомогу будуть подані упродовж п`яти днів з дня ухвалення рішення.
Керуючись ст. ст. 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
вирішив:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 29.06.2026.

Суддя Матвіїв Р.І.