П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/2757/23	

Головуючий І інстанції: Караван Р.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 17.06.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
09.02.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 у розмірі, збільшеному до 100000 грн., пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 01.08.2022р. по 29.08.2022р. та з 03.09.2022р. по 18.09.2022р.;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 у розмірі, збільшеному до 100000 грн., пропорційно дням його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби: з 01.08.2022р. по 29.08.2022р. та з 03.09.2022р. по 18.09.2022р.;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, у розмірі, збільшеному до 100000 грн., пропорційно дням стаціонарного лікування в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з отриманням травми від час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 29.08.2022р. по 02.09.2022р.;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168, у розмірі, збільшеному до 100000 грн, пропорційно дням його стаціонарного лікування в закладі охорони здоров`я, у зв`язку з отриманням травми від час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини за період з 29.08.2022р. по 02.09.2022р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив військову службу в Збройних Силах України на особливий період військового стану у Військовій частині НОМЕР_1 починаючи з 24.02.2022р., та що у періоди з 01.08.2022р. до 29.08.2022р. та з 02.09.2022р. по 06.09.2022р. він перебував в районі ведення військових дій, а саме с. Посад-Покровському Херсонського району Херсонської області, виконуючи бойове завдання.
Водночас, вказує позивач, факт виконання ним бойового завдання протягом вказаних періодів військової служби не було зафіксовано командуванням Військової частини НОМЕР_1 , адже позивачу не було доведено жодного наказу (про вибуття до району ведення військових дій, про прибуття з виконання бойового завдання, про виплату додаткової винагороди тощо).
Також, як зазначає позивач, 29.08.2022р. він одержав травмування при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини. Так, у період з 29.08.2022р. по 02.09.2022р. позивач перебував на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку з отриманою 29.08.2022р. травмою, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №6357/873, де йому було встановлено потребу у звільненні від добових польових виходів та фізичного навантаження на 10 діб згідно висновку лікаря невролога від 01.09.2022р.
Позивач, при цьому, вказує, що 08.09.2022р. він отримав наказ командира роти про наступ, однак відмовився від його виконання у зв`язку зі станом здоров`я (слабкість, головний біль та втрата орієнтації) внаслідок травми, отриманої під час виконання бойової задачі. У подальшому, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2022р. №247 позивача з 18.09.2022р. виключено зі списків особового складу військової частини, а з 19.09.2022р. - з усіх видів забезпечення військової частини. 08.10.2022р. командиром військової частини було видано наказ за №1170 «Про результати службового розслідування» (копія витягу із наказу додається), відповідно до якого за невиконання бойового наказу позивача позбавлено виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 за вересень 2022р.
Отже, на момент звернення із позовом позивачу за період виконання ним обов`язків військової служби у воєнний стан, відповідачем не була нарахована та виплачена додаткова винагорода за серпень та вересень 2022р., збільшену до 100000 грн.
Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р., залишеним без змін П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2024р., у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Вказані судові рішення оскаржені позивачем в касаційному порядку.
04.12.2024р. постановою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мандрика В.В. - задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2024р.та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2024р - скасовано, а справу №420/2757/23 направлено на новий судовий розгляд до суду 1-ї інстанції.
Ухвалою суду першої інстанції від 02.01.2025р. витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії документів, які свідчать про те, які саме завдання/заходи виконував/здійснював ОСОБА_1 перебуваючи на військовій службі з 01.08.2022р. по 27.08.2022р., а саме бойових наказів (бойових розпоряджень), журналу бойових дій, журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості, рапортів (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь позивача у бойових діях (за наявності), а також копій відповідних бойових розпоряджень, які свідчать про виконання 2 механізованим батальйоном завдань в другому ешелоні оборони з 01.08.2022р. по 27.08.2022р.
Ухвалою суду першої інстанції від 03.04.2025р. повторно витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії документів, які свідчать про те, які саме завдання/заходи виконував/здійснював ОСОБА_1 перебуваючи на військовій службі у період з 01.08.2022р. по 27.08.2022р., а саме копій бойових наказів (бойових розпоряджень), журналу бойових дій, журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення або постової відомості, рапортів (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь позивача у бойових діях (за наявності), а також копій відповідних бойових розпоряджень, які свідчать про виконання 2 механізованим батальйоном завдань в другому ешелоні оборони з 01.08.2022р. по 27.08.2022р. та з 03.09.2022р. по 18.09.2022р., а також витребувано належним чином засвідчену копію наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за наслідками прийняття наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2022р. №1170 «Про результати службового розслідування», яким встановлено невиконання бойового наказу від 08.09.2022р. ОСОБА_1 або інформацію про відсутність такого наказу. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 у розмірі, збільшеному до 100000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби з 01.08.2022р. по 27.08.2022р. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168 у розмірі, збільшеному до 100000 грн. пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби з 01.08.2022р. по 27.08.2022р.
Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 18.06.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.06.2024р. і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.06.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.08.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.
12.08.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).
Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
Позивач - ОСОБА_1 у період з 24.02.2022р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2022р. №247 визнано такими, що вибув із пункту постійної дислокації військової частини солдата ОСОБА_1 , колишнього стрільця - помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, який перебуває в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 15.09.2022р. за №142-РС на посаду солдата резерву взводу запасної роти Військової частини НОМЕР_4 , вважати таким, що 18.09.2022р. справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в місто Межиріч та з 18.09.2022р. виключено зі списків особового складу військової частини, з 19.09.2022р. - з усіх видів забезпечення військової частини.
Також, як вбачається із зазначеного наказу, на підставі постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022р. позивачу виплачено винагороду за безпосередню участь в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах веденій воєнних (бойових) дій (проведення заходів у розрахунку 100000 грн. пропорційно дням безпосередньої участі) за період з 01.07.2022р. по 31.07.2022р.
Як вбачається з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №6357/873 ОСОБА_1 у період з 29.08.2022р. по 02.09.2022р. перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, анамнез захворювання: захворів гостро 29.08.2022р. вранці, коли отримав МВТ.
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 02.11.2022р. за №6459, позивач 29.08.2022р. одержав травмування: мінно-вибухова травма. Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. За обставин: 29.08.2022р. з 16:00 год. до 20:00 год. під час виконання бойового завдання з проведення наступальних дій на передній край противника поблизу села Правдине, Херсонської області противник здійснив артилерійський обстріл.
У відповідності до наказу Військової частини НОМЕР_1 від 08.10.2022р. №1170 «Про результати службового розслідування» встановлено, що позивач відмовився виконувати бойовий наказ про наступ.
У наказі №1170 від 08.10.2022р. зазначено, що майор ОСОБА_2 , командир 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , по суті заданих йому питань пояснив, що 27.08.2022р. о 19:00 год. отримано бойове розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 на проведення наступальних дій. Бойове завдання підрозділом було виконано успішно у визначений термін з отриманням сигналу батальйон виконав найближче завдання. Так, 07.09.2022р. батальйон проводив заходи щодо підготовки до наступальних дій. О 18:00 год. на нараді командиром підрозділом НОМЕР_2 механізованого батальйону було доведено бойове розпорядження командирам рот та окремих взводів №80 на проведення наступальних дій. О 16:00 отримай доповідь від командирів рот 4, 5, 6 2 механізованого батальйону щодо відмови ряду військовослужбовців виконувати поставлені завдання. Ним було поставлено завдання начальнику штабу НОМЕР_2 механізованого батальйону на складання списків особового складу що відмовилися виконувати накат, зібрати пояснення і них. В подальшому оформивши відповідні документи, їх було подано встановленим порядком в штаб Військової частини НОМЕР_1 .
Солдат ОСОБА_1 , стрілець - помічник гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону по суті заданих йому питань пояснив в письмовій формі, що написав рапорт про відмову виконання бойової задачі по причині стану здоров`я, а саме при виконанні бойової задачі 29.08.2022р. отримав поранення МВТ. На момент написання рапорту не проходив повну реабілітацію, має слабкість, головні болі, втрату орієнтації.
Заяв, клопотань та зауважень від солдата ОСОБА_1 на час проведення службового розслідування не надходило.
Під час проведення службового розслідування було досліджено службову характеристику та службову картку солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, відповідно до службової характеристики за час проходження служби зарекомендував себе з негативної сторони. Не дисциплінований та не працьовитий військовослужбовець. До виконання службових обов`язків ставиться формально. Не працює над вдосконаленням своїх професійних знань. Статути Збройних Сил України знає, але не завжди дотримуються їх вимог інших інструкцій, настанов та документів, що регулюють їх службові обов`язки. Працездатність низька, на критику реагує не завжди адекватно. За характером неврівноважений. При цьому, авторитетом серед командирів та військовослужбовців не користується. Стройова виправка задовільна, проте не завжди слідкує за чистотою та акуратністю військової форми одягу. Фізично розвинений добре, але стан здоров`я не задовільний, відповідно до службової картки раніше накладених стягнень немає.
В наказі зазначено, що в діях солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.
Відповідно до п.2 наказу №1170 від 08.10.2022р. визначено, що згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №247 від 18.09.2022р. ОСОБА_1 вважати таким, що вибув із пункту постійної дислокації військової частини та не накладати дисциплінарне стягнення.
Пунктом 3 вказаного наказу передбачено, що згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.09.2022р. про усунення військовослужбовців 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 від виконання службових обов`язків та призупинення виплати грошового забезпечення з 01.08.2022р. по факту самовільного залишення військової частини не підтвердився. Факт самовільного залишення військової частини підтвердився щодо наведеного в наказі переліку військовослужбовців, серед яких позивача не визначено. Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №1109 від 29.09.2022р. зазначені військовослужбовці отримали дисциплінарне стягнення за фактом самовільного залишення військової частини.
За п.4 наказу №1170 від 08.10.2022р. вказано помічнику командира Військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби, врахувати вимоги п.п.4, 5 розділу 16 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (затв. наказом Міністра оборони України від 07.06.2018р. №260), поновити на грошовому забезпеченні за невиконання бойового наказу 08.09.2022р. та здійснити перерахунок грошового забезпечення за серпень-вересень солдату ОСОБА_1 , колишньому стрільцю - помічнику гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, так як факт самовільного залишення військової частини не підтвердився. 
Зазначеним військовослужбовцям за невиконання бойового наказу не виплачувати додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 за вересень 2022р.
Як свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2022р. було зареєстровано кримінальне провадження №420221640100002228 за фактом самостійного виявлення прокурором кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.4 ст.402 КК України. Відповідно до короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення встановлено, що 08.09.2022р. військовослужбовці Військової частини НОМЕР_1 , у тому числі ОСОБА_1 відкрито відмовилися від виконання бойового наказу від 27.08.2022р. №1 та бойового розпорядження від 08.09.2022р. №80 стосовно продовження наступальних на позиції ворога в умовах воєнного стану.
Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2023р. №0666/35/781, наданому у відповідь на адвокатський запит представника позивача, зазначено, що відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_1 брав участь у вищезазначених заходах з 24.05.2022р. по 31.07.2022р. та про виплату йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168, в розмірі 30000 грн за серпень 2022р. встановленим порядком (стовпчик 10/2022 Картки особового рахунку військовослужбовця).
Згідно з рапортом без номеру та дати на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 за підписом командира НОМЕР_2 механізованого батальйону майора ОСОБА_2 запропоновано додаткову винагороду за безпосередню участь військовослужбовців (мобілізовані) НОМЕР_2 механізованого батальйону у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримувані збройної агресії у розмірі 100000 грн. пропорційно дням участі з 01.08.2022р. по 31.08.2022р. солдату ОСОБА_1 , стрільцю помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону на підставі БР ком. військової частини НОМЕР_5 №120 від 12.03.2022р. (29.08.2022р. отримав бойове поранення, перебуває на лікуванні).
Як свідчить витяг з журналу ведення бойових дій 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , відповідно до БР №120 від 12.03.2022р. командиру 2 мб створити 2 БТГр без 3 мв, з танковою ротою без тв, з 1 садн без сабатр, з взводом С-10, з взводом СТУГНА-П, з двома відділеннями взводу снайперів, та до 06.00 12.03 зосередитись в районі зосередження Булдинка. В подальшому до 18.00 12.03 здійснити марш в район зосередження (вик.) Вел. Корениха (0214), (вик.) Весняное (0414), (вик.) Крива Балка (0210). Бути в готовності здійснити марш в район підготовки до наступу півн. окол. Жовтневе (9426), (Вик.) Кульбакіно (9828), 1,5 км ОСОБА_3 (9624) з подальшим проведенням наступу в напрямку Чорнобаївка.
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023р. №2181 «Про результати службового розслідування за фактом встановлення періоду участі в бойових діях колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 » визначено, що у відповідності до рапорту капітана юстиції ОСОБА_4 , офіцера юридичної служби Військової частини НОМЕР_1 від 09.07.2023р. за №24648, став відомий факт про неправильну довідку про безпосередню участь колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 .
Майор ОСОБА_2 , командир 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , по суті заданих йому питань пояснив, що відповідно до бойового розпорядження командира бригади НОМЕР_2 механізований батальйон виконував завдання в другому ешелоні оборони у період з 01.08.2022р. по 27.08.2022р., батальйон був відведений у тимчасовий район зосередження, а з 28.08.2022р. вже вийшов на першу лінію оборони.
Капітан ОСОБА_5 , командир 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_6 , по суті заданих питань пояснив, що згідно з бойовим розпорядженням і наказом командира батальйону підрозділ виконував завдання в другому ешелоні оборони з 01.08.2022р. по 27.08.2022р., батальйон був відведений у тимчасовий район зосередження, а з 28.08.2022р. вже вийшов на першу лінію оборони.
Старший лейтенант ОСОБА_6 , заступник командира 6 механізованої роти з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 механізованого батальйону, по суті заданих йому питань пояснив, що підрозділ виконував завдання в другому ешелоні оборони з 01.08.2022р. по 27.08.2022р., батальйон був відведений у тимчасовий район зосередження, а з 28.08.2022р. вже вийшов на першу лінію оборони.
Відповідно до бойового розпорядження командира Військової частини № НОМЕР_7 , батальйон виконував бойове завдання на відведенні в районі зосередження і займав 2 ешелон оборони по 27.08.2022р.
Згідно з бойовим розпорядженням командира Військової частини № НОМЕР_8 , батальйон активно приймав участь у бойових діях з 28.09.2022р.
29.08.2022р. ОСОБА_1 отримав поранення, що підтверджується витягом із наказу про результати №1253 від 21.10.2022р. 
Відповідно до обліку поранених і хворих в КНП «МОКЛ» МОР ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 29.08.2022р. по 02.09.2022р.
Згідно з наказом про результати службового розслідування №1170 від 08.10.2022р. ОСОБА_1 був позбавлений премії та додаткової грошової винагороди через відмову виконувати бойовий наказ за вересень.
Виходячи з матеріалів службового розслідування, вини військовослужбовця-немає.
При цьому, виходячи з матеріалів службового розслідування, причин та умов правопорушення не виявлено.
Враховуючи вищевикладене, згідно з бойовим розпорядженням за №2459 виплатити додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн. у період з 28.08.2022р. по 31.08.2022р. ОСОБА_1 .
Також визнано колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 таким, що безпосередньо приймав участь в бойових діях згідно бойового розпорядження №2459 з 28.08.2022р. по 29.08.2022р. (п.2 наказу).
Помічнику командира Військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби, врахувати вимоги п.5 розділу 16 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (затв. наказом Міністра оборони України від 07.06.2018р. №260), зробити перерахунок передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 додаткової винагороди, та абз.7.3 п.7 Окремого доручення Міністра оборони України №912/з/29 від 23.06.2022р. з розрахунку 100000 грн. з 28.08.2022р. по 31.08.2022р. колишньому військовослужбовцю військової частини Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 » (п.4 наказу).
Наведені вище обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи даний позов, суд 1-ї інстанції виходив із часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог та, відповідно, наявності підстав для їх часткового задоволення.
Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 17 Конституції України регламентовано, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі ст.43 Конституції України, кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
При цьому, у відповідності до п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002р. за №5-рп/2002, служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Так, ч.5 ст.17 Конституції України покладає на державу обов`язки щодо соціального захисту не тільки таких громадян, а й членів їхніх сімей. Ці положення, як зазначив у цьому Рішенні Конституційний Суд України, поширюються і на службу в Збройних Силах України, Військово-Морських Силах України, в органах Служби безпеки України, прокуратури, охорони державного кордону України тощо.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему їх соціального і правового захисту, гарантії в економічній, соціальній та політичній сферах щодо сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни врегульовано положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII.
За приписами ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII, дія якого, в силу приписів ч.1 ст.3, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У ч.2 ст.9 Закону №2011-XII передбачено те, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз.1 та 2 ч.4 ст.9 цього Закону, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, а також Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015р. №389-VIII, Указом Президента України від 24.02.2022р. №64/202 (затв. Законом України від 24.02.2022р. №2102-IX), введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022р. строком на 30 діб. 
Цей строк неодноразово продовжувався аналогічними Указами та наразі триває.
Як передбачено у ст.1 Закону №389-VIII, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
За змістом ст.16 Закону №389-VIII, за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені у відповідності до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням та здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
У розумінні ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991р. №1932-XII, військові формування - це створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань та частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями та призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності та національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
За правилами ст.12 Закону №1932-XII, участь в обороні держави разом з Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені у відповідності до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022р. №64 і №69, 28.02.2022р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168.
Ця постанова набрала чинності з моменту опублікування та застосовується з 24.02.2022р.
Постановами Кабінету Міністрів України від 22.03.2022р. №350, від 01.07.2022р. №754, від 27.09.2022р. №1066, від 08.10.2022р. №1146, від 20.01.2023р. №43 до цієї Постанови №168 були внесені відповідні зміни та доповнення.
За правилами п.1 Постанови №168 (зі змінами, внесеними згідно з Постановами від 07.03.2022р. №217 від 22.03.2022р. №350) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки, оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір додаткової винагороди збільшується до 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення. 
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). 
Слід зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022р. №793 в абз.1 п.1 Постанови №168 слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць».
При цьому, у постанові від 06.04.2023р. у зразковій справі №260/3564/22, яка набрала законної сили, Верховний Суд дійшов висновку, що зміст внесених Постановою №793 змін до Постанови №168 в частині визначення розміру додаткової винагороди, а саме «до 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 грн. щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, а визначена Урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 грн. на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.
Таким чином, на підставі аналізу наведених норм чинного законодавства України можна дійти висновку, що встановлена Постановою №168 додаткова винагорода в розмірі 30000 грн. на місяць є складовою грошового забезпечення, що виплачується військовослужбовцям на період воєнного стану та, відповідно, підлягає збільшенню до - 100000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі останніх у бойових діях, а також забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Очевидно, що первинна редакція Постанови №168, з огляду на її швидкочасне прийняття, а саме п`ятий день повномасштабної російської агресії, тобто період особливо гострої напруженості, характеризувалася недостатньою чіткістю та визначеністю її формулювань, що беззаперечно й ускладнювало реалізацію її положень.
Як зауважив Верховний Суд у постанові від 22.11.2023р. у справі №520/690/23, текстуальний виклад частини п.1 Постанови №168 має широкий зміст, що за певних умов могло б спричиняти неоднакове її розуміння та застосування, наслідком чого могла бути необґрунтована невиплата військовослужбовцю додаткової винагороди або, навпаки, виплата за відсутності для цього підстав. 
Реалізація даних приписів Постанови №168, як це констатовано у постанові Верховного Суду від 21.12.2023р. у справі №200/193/23, вимагала визначення порядку й умов виплати додаткової винагороди із метою встановлення переліку бойових дій та заходів, що передбачені в абз.1 п.1 згаданої Постанови №168, а також визначення документів, які підтверджують безпосередню участь військовослужбовця у таких діях і заходах.
Також, про необхідність визначення керівниками відповідних міністерств і державних органів порядку і умов виплати додаткової винагороди та одноразової грошової допомоги, що передбачені Постановою №168, вказано і в п.2-1 цієї Постанови, доповненому у відповідності до Постанови №793. Такі доповнення, зокрема, викликані нагальною потребою у врегулюванні виплати спірної додаткової винагороди, та усвідомленням того, що конкретизація умов, визначених положеннями п.1 Постанови №168 поставлена в залежність від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець.
Зокрема, Постановою №793 доповнено Постанову №168 п.2-1 наступного змісту: «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».
Так, рішенням, донесеним телеграмою Міністра оборони України від 25.03.2022р. №248/1298 (застосовувалась до 01.06.2022р.) та Окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022р. №912/з/29 (застосовується з 01.06.2022р., а Телеграма №248/1298 втратила чинність) встановлено порядок нарахування та виплати військовослужбовцям Збройних Сил України, під час здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, додаткової грошової винагороди в розмірі 30000 грн. та 100000 грн. гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Вказана телеграма Міністра оборони України №248/1298 підлягала обов`язковому виконанню з 24.02.2022р. всіма підрозділами Міністерства оборони України, а також Збройних Сил України й розповсюджувало свою дію на всіх військовослужбовців Збройних Сил України. 
У подальшому, Телеграму №248/1298 змінено і про такі зміни доведено до відома телеграмою від 18.04.2022р. №248/1529. При цьому, суть змін полягала у тому, що в підставах видання довідки про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах належало обов`язково зазначати документи, як: бойовий наказ (бойове розпорядження) або журнал бойових дій та рапорт (донесення) командира підрозділу про участь в бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Так, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», за п.1 вказаної Телеграми №248/1298, слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення створених (діючих) угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); здійснення заходів з виводу сил та засобів з під удару противника (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій); виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, морськими суднами в морській, річковій акваторії (у т.ч. поза межами районів ведення бойових дій).
Відповідно до п.2 Телеграми №248/1298, на період дії воєнного стану військовослужбовцям, у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 
100000 грн. - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або ж забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
30000 грн. - іншим військовослужбовцям із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби.
Згідно з п.3 цієї ж Телеграми, райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами або розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій (вахтовий, журнал) або ж журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) щодо участі кожного військовослужбовця (у тому числі із доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Пунктом 4 Телеграми №248/1298 встановлено, що командирам військових частин (установ), до яких відряджені військовослужбовці інших органів військового управління та військових частин (установ), щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби військовослужбовців про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цієї телеграми.
За змістом п.5 Телеграми №248/1298, виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. чи 30000 грн. здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командиром (начальником) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 грн. за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (п.5 Телеграми №248/1298).
23.06.2022р., з метою подальшого врегулювання виплати військовослужбовцям цієї додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України прийнято інше рішення від 23.06.2022р. №912/з/29 у вигляді Окремого доручення. 
У п.1 Окремого доручення від 23.03.2022р. № 912/з/29 Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів», а саме виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань із відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту.
Абзацами 3-4 п.3 цього Рішення визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів слід здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) чи журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або ж заходах слід надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець. При цьому, у підставах про видання такої довідки належить обов`язково зазначати вищевказані документи.
Пунктом 14 відповідного Рішення було передбачено, що доручення належить застосовувати з 01.06.2022р.
Підсумовуючи викладене, слід наголосити на тому, що Міністр оборони України, як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації п.1 Постанови №168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати спірної додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.
З уваги на це, можна також констатувати те, що окремі рішення Міністром оборони України (були вказані вище) прийняті для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених заходів (як умови для виплати додаткової винагороди, передбаченої п.1 Постанови №168, у розмірі до 100000 грн.), мають належне і достатнє юридичне підґрунтя.
Також, у контексті вказаного слід звернути увагу, що фактично нормативно-правовий акт для врегулювання питання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди згідно з Постановою №168 прийнятий Міністерством оборони України лише - 25.01.2023р. Саме тоді прийнято наказ №44, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2023р. за №177/39233, і яким було внесено зміни до «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (затв. наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018р. №260).
Наказом №44 було доповнено Порядок №260 новим розділом, в якому передбачено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода згідно з Постановою №168 у розмірі 100000 грн. виплачується тим військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або ж забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення цих заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).
Пунктом 4 зазначеного розділу XXXIV встановлено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях, виконанні бойового (спеціального) завдання або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії у період здійснення зазначених дій або заходів здійснюється на підставі таких документів: бойовий наказ (бойове розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи), корабля (судна), катера про участь кожного військовослужбовця (у тому числі із доданих або ж оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
У той же час, вказаний вище нормативно-правовий акт набрав законної сили 31.01.2023р., тобто з моменту його офіційного оприлюднення після реєстрації в Міністерстві юстиції України та застосовується з 01.02.2023р., про що безпосередньо зазначено в п.3 Наказу №44.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що військовослужбовцям, які безпосередньо беруть участь у бойових діях або забезпечують виконання заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення таких заходів (включаючи військовослужбовців строкової служби), розмір винагороди збільшується до 100000 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата додаткової винагороди до 100000 грн. на місяць здійснюється за місцем перебування військовослужбовця на грошовому забезпеченні (за місцем штатної служби військовослужбовця) за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця в зазначених бойових діях або заходах.
Документальним підтвердженням такої участі слугують наступні документи: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове), або бойове донесення, або постова відомість (під час охорони певного об`єкта, на який здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки, або бойове донесення, або ж постова відомість (спеціальних) завдань.
Так, як свідчить наданий відповідачем рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 за підписом командира НОМЕР_2 механізованого батальйону майора ОСОБА_2 без дати запропоновано виплатити ОСОБА_1 , стрільцю помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 6 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону, додаткову винагороду за безпосередню участь військовослужбовців (мобілізовані) 2 МБ у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримувані збройної агресії у розмірі 100000 грн. пропорційно дням участі з 01.08.2022р. по 31.08.2022р. (тобто за спірний у цій справі період) на підставі БР ком. в/ч НОМЕР_5 №120 від 12.03.2022р. (29.08.2022р. позивач отримав бойове поранення, перебуває на лікуванні).
У той же час, вже згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.08.2023 року №2181 «Про результати службового розслідування за фактом встановлення періоду участі в бойових діях колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 » було зазначено, що командир 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 , по суті заданих йому питань пояснив, що відповідно до бойового розпорядження командира бригади НОМЕР_2 механізований батальйон виконував завдання в другому ешелоні оборони з 01.08.2022р. по 27.08.2022р., батальйон був відведений у тимчасовий район зосередження, а з 28.08.2022р. вже вийшов на першу лінію оборони.
Також, у вищевказаному витягу з наказу зазначено, що відповідно до бойового розпорядження командира Військової частини № НОМЕР_7 батальйон виконував бойове завдання на відведенні в районі зосередження і займав 2 ешелон оборони по 27.08.2022р.
Отже, як свідчать матеріали справи, батальйон, в якому проходив службу позивач, виконував бойове завдання на відведенні в районі зосередження і займав 2 ешелон оборони по 27.08.2022р.
У той же час, у п.1 Окремого доручення №912/з/29 визначено, що під безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів вважається, з-поміж іншого, й виконання бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу України) в районі ведення бойових дій.
Відповідачем, у свою чергу, до матеріалів справи не надано ані копії бойового розпорядження командира Військової частини НОМЕР_7 , ані доказів того, що район зосередження та 2 ешелон оборони перебували за межами району ведення бойових дій.
У цьому контексті, також варто наголосити на тому, що за приписами ст.1 Закону №1932-XII, бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях чи самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).
Водночас, відсіч і стримування збройної агресії є більш широким поняттям, яке може включати як рішучий опір та протидію збройної агресії, так і недопущення подальшої збройної агресії. При цьому, для відсічі і стримуванні збройної агресії не обов`язковим є факт проведення бойових дій.
Окрім того, ст.1 Закону №1932-XII визначено, що район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.
Згідно з «Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» (затв. наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. №309), Херсонська область (Херсонський район) одночасно включає території, які відносяться до територій можливих бойових дій та територій активних бойових дій.
Поряд із цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що території можливих бойових дій та території активних бойових дій відносяться до спільної категорії - територій, на яких ведуться (велися) бойові дії.
Такої ж правової позиції дотримується й Верховний Суд у постанові від 11.03.2026р. у справі №260/1658/23.
У свою чергу, в умовах воєнного стану аналіз виконуваних військовослужбовцем завдань не можна проводити лише на підставі законодавчо встановлених визначень, адже такі не враховують (не завжди враховують) специфіку виконання таких завдань під час бойових дій. Якщо в мирний час певне завдання може виглядати як складова звичайної «оперативно-службової діяльності», то в контексті відсічі збройної агресії завдання може означати безпосередню участь у бойових діях або заходах. 
Відсутність формальних документів, які б чітко встановлювали зону бойового зіткнення, також не повинна автоматично виключати можливість визнання такої діяльності безпосередньою участю у бойових діях. Якщо ж докази свідчать, що військовослужбовець, діючи в умовах воєнного стану, виконував фактично бойові функції, це має бути взято до уваги для визначення права на додаткову винагороду.
Тож для об`єктивної перевірки права особи на додаткову винагороду треба детально з`ясувати, в який період і під дію якого наказу підпадало спірне завдання, чи входить воно за своїм змістом до переліку бойових (безпекових) заходів та чи підтверджене воно відповідними документами згідно з актуальними нормами (що діяли на той момент). Якщо відповіді на такі запитання є позитивними, відмова у виплаті не може ґрунтуватися лише на доводах про «звичайну службову діяльність» або через формальні прогалини в оформленні документів.
В межах викладеного, суд 1-ї інстанції цілком доцільно звернув увагу на те, що у поданому відзиві відповідач зазначає про те, що відповідно до інформації, наданої внутрішніми підрозділами, ОСОБА_1 з 01.08.2022р. по 29.08.2022р., приймав безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.
За таких умов, висновки суду 1-ї інстанції щодо протиправності не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбачена Постановою №168 у розмірі, збільшеному до 100000 грн. пропорційно дням його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів за періоди служби з 01.08.2022р. по 27.08.2022р. є правильними та обґрунтованими.
В іншій частині рішення суду 1-ї інстанції (в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог) відповідачем не оскаржується.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача.
У силу ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, відповідно до ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, окрім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Так, особливістю адміністративного судочинства є саме те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який зобов`язаний довести суду правомірність своїх рішень, дій, бездіяльності з урахуванням критеріїв правомірності поведінки, визначених ст.2 КАС України. 
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Доводи ж апеляційної скарги зводяться переважно до переоцінки обставин справи та незгоди відповідача з правовими висновками суду першої інстанції, однак не містять належних аргументів та доказів щодо неправильного застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 01.06.2026р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов 

Судді: М.П. Коваль 

В.О. Скрипченко