Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/5514/25 
номер провадження 2/695/1121/26

16 червня 2026 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Ушакової К.М.,
за участю: секретаря судового засідання - Демченко Л.О.,
представника відповідача - адвоката Скользнєвої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Луценко Юлії Сергіївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в:
представник ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" Луценко Ю.С. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.05.2025 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua) укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1556-0394. Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор A0007 для підписання кредитного договору №1556-0394 від 23.05.2025 та для підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту - 11600,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; комісія за видачу кредиту - 20,00 % від суми кредиту; знижена процентна ставка - 0,90% у день; стандартна процентна ставка - 1,00 % у день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного кредитного договору. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед позивачем, відповідач здійснив часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1556-0394 від 23.05.2025, шляхом здійснення платежів, зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором. Станом на 21.10.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить у розмірі 27183,91 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 10961,55 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 11998,61 грн.; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 3876,05 грн.; заборгованість по комісії – 347,70 грн..
У зв`язку з чим, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором в розмірі 27183,91 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.12.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 05.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.
27 січня 2026 року від представника відповідача адвоката Скользнєвої В.В. до суду надійшов відзив, у якому зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази верифікації банківської картки, на яку, начебто, здійснювалося перерахування коштів за договором та первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували переказ коштів ОСОБА_1 за договором відкриття кредитної лінії №1556-0394 від 23.05.2025. Крім того, зважаючи на те, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" 2120-IX від 15.03.2022 набрав законної сили 17.03.2022, відтак з 17.03.2022 позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а саме: щодо сплати відсотків річних у розмірі 3876,05 грн.. Спірний кредитний договір № 1556-0394 було укладено 23.05.2025. Відповідно до п. 4.10 договору строк кредитування становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту - 18.03.2026. Позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою 11.12.2025. Відповідно до положень частини четвертої статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Таким чином, дії позивача суперечать нормам ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач отримував досудову вимогу про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором № 1556-0394 від 23.05.2025. Крім того, відповідач вважає, що нарахована позивачем сума по відсоткам за кредитним договором в загальному розмірі 11998,61 грн. не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Враховуючи те, що загальна сума по кредиту в розмірі 27183,91 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у розмірі 11600 грн. за кредитним договором №1556-0394 від 23.05.2025 та суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, представник відповідача просить суд прийти до висновку про необхідність зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру половини отриманих відповідачем кредитних коштів. Враховуючи викладене вище, представник відповідача адвокат Скользнєва В.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.. 
02 лютого 2026 року від представника ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" Лазарєвої М.С. до суду надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь який первинний бухгалтерський документ в тому числі виписки по рахунку ОСОБА_1 є неможливим. Перерахування кредитних коштів здійснювалось на картковий рахунок, вказаний ОСОБА_1 під час заповнення заявки на отримання кредиту. У кредитному договорі №1556-0394 від 23.05.2025 р. сторонами було погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування. ОСОБА_1 погодився з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A0007. 24 грудня 2023 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», на підставі якого п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» викладено в новій редакції, а саме: у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. Одночасно також відбулось виключення п.6.1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», яким було передбачено норму про звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування. У зв`язку з чим чинна норма Закону України «Про споживче кредитування», яка також діяла на дату укладання договору з відповідачем, і яка передбачає звільнення від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань, не застосовується до договорів про споживчий кредит, які укладені за межами періоду, що встановлений п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», тобто з 23.01.2024, тому позивач має всі підстави для нарахування та витребування з відповідача сплати неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, якщо умовами договору передбачена сплата таких платежів. Із наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що він відповідає вимогам Закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього вбачається основний борг, нараховані відсотки, сума платежу та залишок нарахованих та непогашених відсотків відповідачем. Кредитодавець відповідно до умов кредитного договору направив позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №1556-0394 від 23.05.2025 щодо сплати процентів, однак дана вимога була проігнорована позичальником, порушення не усунуто. Норма закону, зокрема п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» має місце щодо застосування до вимог про нарахування пені та штрафу, а не до всіх умов договору. Так, згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вбачається, що позивачем нараховано штраф за невиконання зобов`язань за кредитним договором у розмірі 590,00 грн., не перевищує 50 відсотків від суми кредиту, а відтак і відсутні порушення норм закону, що визначені в п. 5 ч. 3 ст. 18 «Про захист прав споживачів». Крім того, представник позивача зазначив, що заявлений розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги у сумі 8000,00 грн. є завищеним та неспівмірним зі складністю справи, враховуючи характер та обсяг правових питань, предмет спору, а також відсутність доказів, що підтверджують необхідність саме такого обсягу юридичної допомоги. Враховуючи викладене вище, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача. 
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.04.2026 клопотання задоволено та постановлено витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтвердження належності банківської картки НОМЕР_1 , на яку ОСОБА_1 було перераховано 23.05.2025 кредитні кошти в сумі 11600 грн., виписку з банківського рахунку ОСОБА_1 щодо надходження коштів 23.05.2025 в сумі 11600 грн. (ID транзакції НОМЕР_2 ) на банківську картку НОМЕР_1 . 
У судове засідання представник ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" не з`явився. У матеріалах справи є клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.
Представник відповідача адвокат Скользнєва В.В. 21.04.2026 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві. Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Скользнєва В.В. у судове засідання не з`явилися. У матеріалах справи є заява без їх участі. При ухваленні рішення просили врахувати позицію, викладену у відзиві на позовну заяву. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши представника відповідача та дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 23.05.2025 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено кредитний договір №1556-0394, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 11600,00 грн. строком кредитування на 300 днів, із базовим періодом 14 днів, комісією за видачу кредиту у розмірі 20,00 % від суми кредиту, зі сплатою зниженої процентної ставки у розмірі 0,90% на день та стандартної процентної ставки у розмірі 1,00 % на день.
Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - веб-сайту ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Відповідно до листа ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» №7/16986 від 24.10.2025 відповідачу на картку №НОМЕР_1 перераховано грошові кошти 23.05.2025 у розмірі 11600,00 грн.. 
Згідно листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-260526/25751-БТ від 01.06.2026 убачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку №НОМЕР_3 , на яку 23.05.2025 було зарахування коштів на суму 11600,00 грн.. 
Твердження представника відповідача, що позивач не надав до суду доказів отримання боржником коштів, суд не бере до уваги, оскільки перерахування кредитних коштів за вищевказаним договором відбувалося на рахунок відповідача ОСОБА_1 , який він вказав при оформленні договору. Доказів про неотримання кредитних коштів, представник відповідача не надала. 
Кредитні кошти за вказаним договором надавались на особистий картковий рахунок вказаний відповідачем, відтак всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
Крім того, посилання представника відповідача на те, що позивачем було порушено порядок звернення до суду та передчасність позову у зв`язку із відсутністю доказів направлення відповідачу досудової вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки такі доводи не спростовують обов`язку відповідача виконати взяті на себе кредитні зобов`язання перед новим кредитором у відповідному розмірі та строк, визначений договором.
Посилання представника відповідача на те, що сума заборгованості за відсотками значно перевищує тіло кредиту також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Згідно до ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Наведені умови не є нікчемними відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про захист прав споживачів».
У межах розгляду цієї справи зустрічної вимоги про визнання недійсними певних умов спірного договору або усього договору не заявлено.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки умови укладеного між сторонами спірного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались, враховуючи вимоги законодавства, яке регулювало спірні правовідносини на час їх виникнення, у суду відсутні підстави для визнання умов даного договору недійсними за власною ініціативою, безпідставно звільнивши відповідача від виконання зобов`язань за кредитним договором.
Суд, зауважує, що ЗУ «Про захист прав споживачів» та п. 6.9. договору передбачено право споживача/позичальника протягом 14 днів з моменту укладення договору відмовитись від нього в односторонньому порядку, проте ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладення кредитного договору протягом 14 днів не скористалась та продовжувала користуватись кредитом на погоджених між сторонами умовах.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернула.
Як убачається з представленого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 21.10.2025 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить у розмірі 27183,91 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 10961,55 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 11998,61 грн.; заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК - 3876,05 грн.; заборгованість по комісії – 347,70 грн..
Окрім того, відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимст.12цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
На офіційному веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: договір кредиту (примірний договір на момент укладення); правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); згода на обробку персональних даних; публічна інформація; положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання зазначених вимог, позивачу було надано одноразовий ідентифікатор A0007, для підписання кредитного договору №1556-0394 від 23.05.2025, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. 
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір №1556-0394 від 23.05.2025 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають до часткового задоволення в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Щодо вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України у сумі 3876,05 грн., суд зазначає наступне.
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Що ж до посилань представника позивача, що Законом №3498-IXвід 22.11.2023 змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит та на підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, то слід зазначити наступне.
Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у зв`язку з прийняттям Закону №3498-IX від 22.11.2023, змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору.
Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі №334/3161/17 (п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року) та зазначила наступне:
«У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному(абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.
Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України».
Таким чином, до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 23.05.2025, застосуванню підлягає пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідно до якої відповідач звільняється від обов`язку сплати на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язань.
Враховуючи зазначене вище, стягнення з відповідача заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України у сумі 3876,05 грн. за договором про відкриття кредитної лінії №1556-0394 від 23.05.2025, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. 
Щодо вимоги представника відповідача в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн., судом встановлено наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».
Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача до суду подані: копія договору про надання правничої допомоги від 07.01.2026; копія акту здачі-прийняття наданих послуг від 27.01.2026; копія квитанції до прибуткового касового ордера №б/н від 27.01.2026; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002838 від 21.11.2022; ордер на надання правничої (правової) допомоги №1288803 від 13.01.2026. 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є незначної складності, досвід адвоката у подібних справах, розгляду справи в спрощеному провадженні, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, суд вважає можливим зменшити їх розмір до 1000,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної представником відповідача роботи.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2076,99 грн. 
Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
позов представника ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (місцезнаходження: бульв. Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38548598) Луценко Юлії Сергіївни до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №1556-0394 від 23.05.2025 у розмірі 23307,86 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом – 10961,55 грн.; заборгованості за нарахованими процентами – 11998,61 грн.; заборгованість по комісії – 347,70 грн..
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» 2076,99 грн. судового збору. 
Стягнути із ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. витрат на правову допомогу. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення буде складено 22.06.2026.

Суддя К. М. Ушакова