П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/26902/25	

Категорія:106000000 Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:09.12.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута згідно п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України (далі – в/ч НОМЕР_2 ) про:
- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18007/24 за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати 12 червня 2025 року відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ (далі – Закон №2050-ІІІ) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі – Порядок №159).
- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18007/24 за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати 12 червня 2025 року відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказувала, що проходила військову службу у в/ч НОМЕР_2 та відповідно до наказу від 23 лютого 2022 року була виключена зі списків особового складу загону.
У період проходження військової служби позивачу не у повному розмірі виплачувалось грошове забезпечення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18007/24 зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
Представник позивача зазначав, що 12 червня 2025 року на виконання рішення суду відповідачем виплачено на користь позивача кошти в сумі 133 049,49 грн.
06 липня 2025 року позивачем направлено на адресу відповідача заяву з вимогою нарахувати та виплатити компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення.
Відповіді на цю заяву не надходило.
Позивач вважає, що вона має право на отримання компенсації втрати доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення, оскільки зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні ст.ст. 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
При цьому позивач звертала увагу, що виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися в день виплати основної суми доходу, що не було зроблено відповідачем.
Через систему Електронний суд 18 серпня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що у випадку коли сума доходу нарахована відповідно до рішення суду, то підстава для виплати компенсації втрати частини грошових доходів з порушенням термінів їх виплати виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.
Представник відповідача звертав увагу, що грошові доходи виплачені позивачеві 12 червня 2025 року, на виконання рішення суду, яке набрало законної сили 23 травня 2025 року.
Тобто відповідачем не було порушено термін виконання рішення суду та позивач не набула право на компенсацію відповідно до Закону №2050-ІІІ.
До суду першої інстанції 06 жовтня 2025 року від позивача надійшла позовна заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати грошового забезпечення виплаченого на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18007/24 за період з 29 січня 2020 року по день фактичної виплати 12 червня 2025 року відповідно до Закону №2050-ІІІ та Порядку №159 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15 січня 2004 року (далі – Порядок №44).
До заяви про уточнення позовних вимог було надано докази його направлення на адресу відповідача.
З боку відповідача жодних заяв чи клопотань до суду першої інстанції не надходило.
Керуючись приписами ст. 47 КАС України, суд першої інстанції дійшов висновку щодо прийняття до провадження вказаної заяви про уточнення позовних вимог.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо невиплати на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів за період з 29 лютого 2020 року по 12 червня 2025 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року, виплаченої 12 червня 2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18007/24.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 29 лютого 2020 року по 12 червня 2025 року у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року, виплаченої 12 червня 2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18007/24, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п.2 Порядку №44.
В апеляційній скарзі в/ч НОМЕР_2  ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- позивач взагалі не має права на компенсацію, оскільки у випадку нарахування доходів за рішенням суду право на компенсацію виникає тільки при несвоєчасному виконанні рішення суду (поза межами місячного строку), що не має місця в контексті даного спору;
- рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі № 420/18007/24 в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу перерахунок грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. Ці гроші були нараховані та виплачені позивачу протягом 20 днів з часу виникнення обов`язку здійснити нарахування та виплати (з часу набрання законної сили судового рішення), без порушення строків виплати. Отже, лише з моменту набрання законної сили рішенням у справі №420/18007/24 у в/ч НОМЕР_2 виник обов`язок нарахувати позивачу перерахунок грошового забезпечення, тобто з 23 травня 2025 року, а не з 29 січня 2020 року, як помилково встановив суд першої інстанції;
- сума перерахунку індексації грошового забезпечення позивача виплачена йому за рішенням суду в порядку його виконання, не є об`єктом для компенсації в розумінні вищенаведених норм Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, та не може нараховуватися компенсація згідно з Законом №2050-ІІІ у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки норми цього Закону на вказану виплату не поширюються;
- визначальними обставинами для виплати компенсації є терміни виконання рішення суду, що в даному випадку було виконано вчасно протягом місяця. За таких обставин, у в/ч НОМЕР_2 не було законних підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, а тому на законних підставах позивачу було відмовлено в здійсненні цієї виплати на його звернення, отже позовні вимоги слід було визнати необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню;
- за новітніми висновками Верховного Суду, в тому числі від 15 травня 2025 року у справі №440/2166/23 (остання на даний час правова позиція Верховного Суду), зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 Закону №2050-ІІІ та окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення, а тому посилання позивача на те, що він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за весь час затримки, тобто з 29 січня 2020 року, слід визнати неспроможними;
- суд першої інстанції безпідставно зобов`язав виплатити компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб, тобто, суд першої інстанції не повинен був застосовувати норми Порядку №44 в межах цієї справи, але застосував, що є неправильним застосуванням норм матеріального права;
- мотивувальна частина рішення суду першої інстанції не містить конкретних мотивів врахування або неврахування вказаних правових висновків, і взагалі не надає належної правової оцінки аргументам в/ч НОМЕР_2 , отже рішення суперечить положенням статті 246 КАС України і є невмотивованим, що також є порушенням норм процесуального права.
16 січня 2026 року до канцелярії П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення від відповідача, в яких зазначалося, що в контексті апеляційної скарги, в/ч НОМЕР_2 вважає за необхідне звернути увагу суду апеляційної інстанції на новітню практику Верховного Суду в аналогічних спорах, яка станом на даний момент є останньою позицією Верховного Суду. Так, Верховний Суд в пункті 18 постанови від 03 грудня 2025 року у справі №520/25464/23 зауважив, що підставою для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є затримка на один і більше календарних місяців виплати доходів згідно з рішенням суду.
Своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги в/ч НОМЕР_2 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
Відповідно до витягу з наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 23 лютого 2022 року №97-ос позивача, звільнену з військової служби в запас Збройних Сил України, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 23 лютого 2022 року.
Сторони не заперечують, що 12 червня 2025 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18007/24, відповідачем виплачено на користь позивача грошове забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року у загальній сумі 133 049,49 грн., що підтверджено випискою по картковому рахунку позивача.
У зв`язку з тим, що відповідачем не було виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, позивач звернулась до відповідача із відповідною заяву, але відповіді на заяву не отримала, що стало підставою звернення до суду.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що за позицією Верховного Суду викладеної у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19 дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.
Також у справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у ст. 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації – невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Застосовуючи цей висновок Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум грошового забезпечення за період з 29 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в належному розмірі у зв`язку з бездіяльністю уповноваженого органу щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати (грошового забезпечення), позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання уповноваженого органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.
Зокрема іншого, судом першої інстанції наголошено, що нарахування та виплата позивачу компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 12 червня 2025 року має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку №44.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, надаючи оцінку висновками суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 1 Закону №2050-ІІІ визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: - пенсії; - соціальні виплати; - стипендії; - заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Під доходами у Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Відповідно до норм ст.ст. 3, 4 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Відповідно ст. 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.
Відповідно ст. 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Системний аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.
Згідно п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст.ст. 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №240/11882/19, від 29 квітня 2021 року у справі №240/6583/20.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що дослідженню у межах даної справи підлягає факт порушення з боку відповідача строків виплати компенсації втрати частини доходів.
Детальній аналіз цих правовідносин наданий Верховним Судом у постанові по справі 520/25464/23 від 03 грудня 2025 року.
В пп.9, 10, 18 наведеної постанови вказується, що, -
"9. Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).
10. Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
18. Як уже зазначалося, підставою для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є затримка на один і більше календарних місяців виплати доходів згідно з рішенням суду.".
За приписами ч.5 ст. 242 КАС України та ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведені правові норми колегія суддів вважає необхідним при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у даній справ врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду по справі 520/25464/23 від 03 грудня 2025 року.
Таким чином колегія суддів констатує, що критерієм для визначення можливості для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є затримка на один і більше календарних місяців виплати доходів згідно з рішенням суду.
Як вбачається з матеріалів справи, 12 червня 2025 року, відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 грудня 2024 року у справі №420/18007/24 здійснено виплату грошового забезпечення позивачеві за період за період з 29 січня 2020 року по 23 лютого 2022 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що вищевказане грошове забезпечення було виплачено позивачу 12 червня 2025 року.
Таким чином, рішення суду у справі №420/18007/24, яке набрало законної сили 23 травня 2025 року, відповідачем було виконано 12 червня 2025 року, відповідно, затримка виконання рішення суду склала менше одного місяця.
Відтак, з урахуванням вже згаданих норм Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для виплати позивачеві компенсації втрати частини доходів, оскільки виплату належних сум (право на які визначено судовим рішенням №420/18007/24) проведено у строк менше одного місяця, що помилково не було встановлено судом першої інстанції.
За такого правового регулювання та обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права і висновки суду не відповідають обставинам справи.
Враховуючи, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 ст.ст. 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2025 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до НОМЕР_1 прикордонного загону (військова частина НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 30 квітня 2026 року.

Головуючий:  Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.