Справа № 359/4919/25
Провадження № 2/359/738/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2026 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :
29 квітня 2025 року через систему «Електронний суд» від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, в якому просить суд : стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 37036-08/2024 від 30 серпня 2024 року у розмірі 13 440, грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Позов мотивовано тим, що 30 серпня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 37036-08/2024, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 4000,00 грн. ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором не виконав. На підставі договору факторингу № 23122024 від 23 грудня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передало право вимоги за вказаним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відповідно умов якого та у відповідності зі ст. 512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб – боржників ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», включаючи і відповідача. Відповідач не виконав умови кредитного договору у зв`язку з чим в нього утворилась заборгованість у розмірі 13440 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 4000 грн., заборгованість за відсотками 4640 грн., заборгованість за штрафом – 4800 грн. Тому, позивач змушений звернутись до суду з позовом.
Ухвалою суду від 09 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 25 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та роз`яснено сторонам процесуальні права.
21 листопада 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 122-124).
27 листопада 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в даній відповіді представник просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с. 128-132). 
Ухвалою суду від 10 лютого 2026 року клопотання відповідача про витребування доказів задоволено та витребувано від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» інформацію.
06 квітня 2026 року до суду від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надійшла витребувана судом інформація. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте представник позивача подав заяву, згідно якої просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні. 
Суд, заслухавши пояснення відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-люному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Судом встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало суду копію договору про надання фінансового кредиту №37036-08/2024 від 30 серпня 2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 , відповідно умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 4000,00 грн. строком на 120 днів, зі сплатою позичальником процентів за ставками 1 % в день.
23 грудня 2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № 23122024. 
Між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» складено акт приймання-передачі письмового та електронного Реєстру боржників від 23 грудня 2024 року до договору факторингу від 23 грудня 2024 року № 23122024. 
Відповідно положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електрон-них), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно ч. 12 ст. 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електрон-ними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підтвердження обставин щодо укладення договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало копію договору про надання фінансового кредиту №37036-08/2024 від 30 серпня 2024 року, графіку платежів за договором про надання фінансового кредиту №37036-08/2024 від 30 серпня 2024 року, паспорту споживчого кредиту №37036-08/2024, заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту №37036-08/2024.
У тексті договору зазначено, що він укладений в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Однак, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання ОСОБА_1 електронного повідомлення на укладення електронного договору ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», вчинення відповідачем дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
До позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» додало довідку ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» року про ідентифікацію відповідача ОСОБА_1 . Проте така довідка складена самим ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б дозволяли підтвердити обставини щодо ідентифікації відповідача, вказані у зазначеній довідці.
На підтвердження виконання ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» зобов`язань щодо перераху-вання коштів за кредитним договором суду надано платіжну інструкцію ТОВ «Пейтек» щодо здійснення переказу грошових коштів, в рамках Договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_1 від 09 лютого 2024 року, в якому зазначено: платник - ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», код 44022416, унікальний код операції – 787fcead-2287-4df2-835d-102ef74c2947, дата / час здійснення переказу коштів – 30 серпня 2024 року о 11:50:13, сума переказу, грн. – 40000, 00, номер платіжної картки отримувача 5167803102247637, призначення переказу : виконання фінансових зобов`язань відповідно до укладеного договору №37036-08/2024 від 30 серпня 2024 року.
Однак, вказане підтвердження ТОВ «Пейтек», яке надане суду позивачем, не є доказом перерахування коштів, оскільки є неналежним доказом, передбаченим ст. 76, 77 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господар-ських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господар-ської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року за № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Довідки інших фінансових компаній також не є а ні первинними бухгалтерськими документами, а ні документами зведеного обліку (виписками), не містять усіх передбачених законом реквізитів для переказу коштів і не відповідають імперативним вимогам належності та допустимості до таких доказів.
Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказуван-ня.
Фактично позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі позичальнику кредиту у заявленій сумі, а саме: меморіальний ордер чи інший первинний бухгалтерський документ, що підтверджує перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, виписки з рахунку кредитора за дату виплати коштів відповідачу відповідно ст. 19 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», ч. 2 ст. 78 ЦПК України.
У випадку, якщо розрахунки ведуться готівкою, мають залишитись первинні касові документи (в той же час положення договору, як і позиція позивача, прямо передбачають саме безготівковий розрахунок).
Посилання позивача на підтвердження ТОВ «Пейтек», як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованим, оскільки воно є внутрішніми документами фінанси-вих установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) дійшов висновку про те, що банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність за боргова-ності та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Позивачем суду не надано належних доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів згідно кредитного договору № 37036-08/2024 на рахунок відповідача, а також фактичного користування ним кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника).
Частина 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.
В свою чергу, додані до позовної заяви додатки не свідчать про отримання відповідачем кредитних коштів.
Досліджуючи наданий розрахунок, такий сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання останнім кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Указане узгоджується з постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.
Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.
Суд зауважує, що виникненню у позичальника обов`язку повернути позику має передувати виконання позикодавцем своїх зобов`язань щодо надання такої позики, а за відсутності доказів належного виконання своїх зобов`язань позикодавцем суд не може стверджувати про виникнення у позичальника зобов`язання щодо повернення позики.
З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про те, що будь-яких належних та допустимих доказів фактичної видачі кредиту відповідачу матеріали справи не містять, відтак такі твердження позивача не можуть бути прийняті судом. У зв`язку із не доведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за кредитом відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.
Згідно вимог ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись Закону України «Про платіжні послуги», Закону України «Про електронну комерція», ст. 205, 207, 626, 628, 638, 639, 526, 1054 ЦПК України, ст. 10-13, 76-81, 133, 141, 223, 263-265, 268, 280, 353, 354 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст заочного рішення суду виготовлено 28 квітня 2026 року.

Суддя Л.В. Яковлєва