ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/6100/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 31.12.2025 №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2017 та №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2018.
Посилається на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення стосуються нарахування земельного податку за 2017 та 2018 роки щодо земельної ділянки площею 0,3669 га, яка розташована у АДРЕСА_1 та має кадастровий номер 4611500000:02:014:0052. Зазначає, що відповідно до п.287.10 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобов`язання з земельного податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п.102.1 ст.102 цього Кодексу. Вважає, що строки, визначені для нарахування податкового зобов`язання за 2017 та 2018 роки, на момент винесення оскаржуваних рішень сплинули навіть з урахуванням зупинення перебігу строку давності на період з 18.03.2020 до 31.07.2023 включно. Окремо вказує, що визначений в оскаржуваних рішеннях розмір земельного податку не відповідає дійсності, оскільки за наступні роки (2019, 2020) сума податку у розмірі 1 відсотка нормативної грошової оцінки становила 37284,14 грн, а нормативна грошова оцінка земельної ділянки не могла бути меншою у попередні періоди. Просить позов задовольнити повністю.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позову та посилається на те, що у власності позивача перебуває земельна ділянка у АДРЕСА_1 площею 0,3669 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, нормативна грошова оцінка якої становила 4401772,68 грн. Зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 31.12.2025 сформовано за результатами перерахунку із застосуванням ставки 1 відсоток на суму 44017,27 грн кожне. Вказує, що дії контролюючого органу у 2025 році були зумовлені зверненням самого платника від 25.04.2025 про коригування нарахувань, а також рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №380/13865/22, яким скасовано попередні податкові повідомлення-рішення, винесені із застосуванням ставки 3 відсотки. На думку відповідача, винесення оскаржуваних рішень не є первинним визначенням податкового зобов`язання поза межами строків давності, оскільки відповідні зобов`язання були предметом попереднього своєчасного нарахування, подальшого судового перегляду та перерахунку після скасування попередніх рішень судом. Також зазначає, що перебіг строків давності, передбачених ст.102 Податкового кодексу України, зупинявся на період дії карантинних обмежень та воєнного стану, у зв`язку з чим твердження позивача про сплив 1095-денного строку є помилковими. Враховуючи викладене, відповідач вважає свої дії правомірними та просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень. Зокрема, позивач зазначає, що з 2017 та 2018 років минуло відповідно дев`ять та вісім років, а тому 1095-денний строк сплив навіть з урахуванням періоду його зупинення; твердження відповідача про неможливість розцінювати оскаржувані рішення як первинне визначення зобов`язання поза межами строків давності не ґрунтується на жодній нормі закону; визначений у рішеннях розмір земельного податку не відповідає сумам, нарахованим за наступні періоди, а доказів на підтвердження нормативної грошової оцінки до відзиву не долучено. Просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою судді від 06.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , є власником земельної ділянки площею 0,3669 га, що розташована у АДРЕСА_1 та має кадастровий номер 4611500000:02:014:0052, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №380/13865/22, з урахуванням постанови Верховного Суду від 22.03.2024 у тій самій справі, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області щодо нарахування позивачу земельного податку за земельну ділянку з кадастровим номером 4611500000:02:014:0052, у тому числі за 2017 рік від 30.06.2017 №352546-1313 та за 2018 рік від 27.06.2018 №1288484-1313-1309. Підставою для скасування зазначених рішень було застосування контролюючим органом ставки земельного податку у розмірі 3 відсотки, встановленої п.4 рішення Трускавецької міської ради від 19.05.2016 №166, яке у судовому порядку визнано таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.
25.04.2025 позивач звернувся до Головного управління ДПС у Львівській області із заявою (вх.№33737/6) про коригування нарахувань з земельного податку з урахуванням зазначеного судового рішення.
За результатами розгляду цієї заяви та з посиланням на листи Трускавецької міської ради від 06.01.2022 і 26.01.2022, відповідно до яких для відповідної категорії платників застосовується ставка земельного податку у розмірі 1 відсоток згідно з рішенням Трускавецької міської ради від 30.01.2015 №789, Головне управління ДПС у Львівській області скасувало попередні нарахування та 31.12.2025 сформувало оскаржувані податкові повідомлення-рішення №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2017 та №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2018, кожним з яких визначено суму податкового зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 44017,27 грн (за 2017 та 2018 роки відповідно).
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (далі – ПК України).
Відповідно до підп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України, земельний податок – обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Згідно з підп.14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України, плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п.269.1 ст.269 ПК України, платниками плати за землю є, зокрема, платники земельного податку, до яких належать власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.
Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є, серед іншого: а) дані державного земельного кадастру; дані державного земельного кадастру; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); ґ) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї).
Відповідно до п.286.5 ст.286 ПК України, фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Згідно з п.287.5 ст.287 ПК України, фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад за квитанцією про приймання податкових платежів. Відповідно до п.287.1 ст.287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
За приписами п.287.10 ст.287 ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.
Відповідно до абз.1 п.102.1 ст.102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Перебіг строків давності, визначених ст.102 ПК України, зупинявся на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), на підставі п.52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, а також на період дії воєнного стану на підставі п.69.9 п.69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України. Зупинення перебігу строків давності тривало з 18.03.2020 до 31.07.2023 включно; з 01.08.2023 перебіг строків давності відновлено.
Ключове питання, яке постало перед судом у цій справі, є дотримання контролюючим органом строків, у межах яких допускається нарахування податкового зобов`язання з земельного податку за 2017 та 2018 роки.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що нарахування фізичній особі податкового зобов`язання з земельного податку обмежено строком, визначеним п.102.1 ст.102 ПК України. Сплив цього строку має наслідком звільнення платника податків від відповідного грошового зобов`язання, а спір щодо податкового повідомлення-рішення, винесеного поза межами такого строку, у силу прямого припису абз.3 п.102.1 ст.102 ПК України не підлягає розгляду по суті.
При цьому, Верховний Суд неодноразово наголошував, що строк, визначений п.102.1 ст.102 ПК України, є строком давності, який має матеріально-правову природу. Сплив цього строку є самостійною та достатньою підставою для висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення, яким визначено грошове зобов`язання після його закінчення.
Суд установив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено 31.12.2025 та ними визначено податкове зобов`язання з земельного податку за 2017 та 2018 роки. Граничний строк сплати земельного податку фізичною особою за податковий (звітний) рік пов`язується із врученням податкового повідомлення-рішення, яке у відповідності до п.286.5 ст.286 ПК України надсилається до 1 липня поточного року, та сплатою податку протягом 60 днів з дня вручення такого рішення.
За податковий період 2017 року граничний строк, з якого розпочинається перебіг 1095-денного строку давності, припадає на другу половину 2017 року, а за податковий період 2018 року – на другу половину 2018 року. Відтак базовий 1095-денний строк давності щодо нарахування податкового зобов`язання за 2017 рік сплинув у серпні 2020 року, а за 2018 рік – у серпні 2021 року.
Навіть з урахуванням зупинення перебігу строку давності на період з 18.03.2020 до 31.07.2023 включно (1231 день), на що посилається відповідач, граничний строк, у межах якого допускалося нарахування податкового зобов`язання з земельного податку, спливав щодо 2017 року на початку січня 2024 року, а щодо 2018 року – на початку січня 2025 року. Таким чином, станом на дату винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (31.12.2025) строк, визначений п.102.1 ст.102 ПК України, сплив як щодо 2017, так і щодо 2018 року.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не може розцінюватися як первинне визначення податкового зобов`язання поза межами строків давності, оскільки відповідні зобов`язання були предметом попереднього своєчасного нарахування, подальшого судового перегляду та перерахунку після скасування попередніх рішень судом. Попередні податкові повідомлення-рішення за 2017 та 2018 роки визнані протиправними та скасовані рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 у справі №380/13865/22. Поряд з тим, скасовані в судовому порядку податкові повідомлення-рішення не породжують правових наслідків з моменту їх прийняття, а тому не можуть вважатися своєчасним нарахуванням, яке б унеможливлювало застосування строків давності до нового рішення. Винесення 31.12.2025 нових податкових повідомлень-рішень з тим самим предметом є самостійним визначенням грошового зобов`язання, яке має відповідати вимогам п.102.1 ст.102 ПК України, у тому числі вимозі щодо дотримання строків давності.
Жодної норми закону, яка б дозволяла контролюючому органу нараховувати податкове зобов`язання після спливу строку, визначеного п.102.1 ст.102 ПК України, з тих лише підстав, що раніше вже існували інші, у подальшому скасовані судом, податкові повідомлення-рішення, відповідач не навів.
Посилання відповідача на дотримання порядку направлення та вручення податкових повідомлень-рішень не має значення для вирішення цього спору, оскільки предметом перевірки є саме дотримання строків нарахування податкового зобов`язання, а не порядок повідомлення платника. Крім того, постановою Верховного Суду від 22.03.2024 у справі №380/13865/22 щодо тих самих первинних податкових повідомлень-рішень за 2017 та 2018 роки встановлено, що висновки судів про підтвердження факту направлення позивачу зазначених рішень та їх належне вручення є передчасними.
Отже, з установлених у цій справі обставин у взаємозв`язку з наведеними вище нормами щодо застосування строків давності слідує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 31.12.2025 №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2017 та №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2018 винесено поза межами строку, визначеного п.102.1 ст.102 ПК України, а тому позивач у силу абз.3 п.102.1 ст.102 ПК України вважається вільним від відповідного грошового зобов`язання.
З огляду на встановлення підстав для скасування оскаржуваних рішень у зв`язку зі спливом строків давності, доводи позивача щодо невідповідності визначеного у цих рішеннях розміру земельного податку не мають самостійного правового значення для вирішення спору та не потребують окремої оцінки.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 31.12.2025 №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2017 та №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2018 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2017 та 2018 роки не відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема прийняті не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та ПК України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю. А тому, виходячи з положень п.2 ч.2 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, спірні рішення слід скасувати як протиправні.
Щодо судового збору, то ураховуючи, що суд ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, а також зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у вигляді судового збору на суму 1331,20 грн, наявні підстави для їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 31.12.2025 №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2017.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 31.12.2025 №1938663-2417-1312-UA46020090000057315/2018.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79026; код ЄДРПОУ: 43968090) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.