Справа № 953/6015/26
Провадження № 1-кп/953/751/26 

В И Р О К
Іменем України

25 травня 2026 року           м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026221130000411 від 02.04.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Харкові, громадянин України, із середньою спеціальною освітою, одружений, на утриманні малолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз
03 листопада 2025 року вироком Салтівського районного суду м. Харкова за ч. 4 ст. 186 КК України.
11 лютого 2026 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова звільнений від відбування покарання у зв`язку із проходженням військової служби за контрактом, не відбувши покарання у вигляді позбавлення волі строком 7 років 5 місяців 5 днів.
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, - 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше не одноразово судимим, останній раз 03 листопада 2025 року вироком Салтівського районного суду м. Харкова за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі вчинив кримінальне правопорушення проти власності.
Так, 02 квітня 2026 року, приблизно в 09 годині 15 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в гаражному кооперативі «Мрія», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Саперна, 14 в ході раптово виниклого умислу, спрямованого на незаконне заволодіння не належного йому транспортного засобу - легкового автомобілю марки "Ореl" моделі "Zafira", номерний знак  НОМЕР_2 , який знаходився біля в гаражу в вищевказаному гаражному кооперативі, скориставшись тим, що в салоні зазначеного автомобілю знаходяться ключі, при цьому не маючи свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу та дозволу від власника вказаного автомобіля на пересування за його кермом, тобто не маючи законних підстав для управління вищевказаним транспортним засобом, скориставшись відсутністю власника ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не законно проник в салон автомобіля "Ореl" моделі "Zafira", номерний знак  НОМЕР_2 і наявним в замку запалювання ключем від цього ж автомобіля запустив двигун, після чого поїхав в напрямку станції метро «Академіка Павлова», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 120, тим самим незаконно заволодів зазначеним транспортним засобом, де залишив вищезазначений автомобіль, а сам тим часом зник у невідомому напрямку.
В результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , завдано матеріальні збитки на загальну суму 292 850,73 грн.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, визнав. Підтвердив, що наведені в обвинуваченні всі обставини вчинення злочину встановлено, а також наведено у обвинувальному акті вірно. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Вважає за можливим обмежитись його допитом та застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки висунуте обвинувачення йому цілком зрозуміле, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення.
Прокурор підтримав обвинувальний акт щодо вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Просив суд, з урахуванням думки обвинуваченого, здійснювати розгляд, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, та обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого.
Потерпілий ОСОБА_7 в заяві від 20 травня 2026 року просив здійснити судовий розгляду справи без його участі. Претензій до обвинуваченого немає.
Суд, зважаючи на повне визнання вини обвинуваченим за ч. 2 ст. 289 КК України, повідомлення ним фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті, заслухавши думки учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 . 
Отже, суд вважає обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше засуджений 03 листопада 2025 року Салтівським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року та остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2026 року ОСОБА_4 звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі у зв`язку із проходженням військової служби. Невідбута частина покарання становить 7 років 5 місяців 5 днів. Обвинувачений на обліку лікаря психіатра та нарколога не перебуває, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 .
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
У обвинувальному акті від 06 травня 2026 року обставиною, яка обтяжує покарання, визначено вчинення злочину особою повторно. 
Відповідно, ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Враховуючи те, що повторність є ознакою кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію за ч. 2 ст. 289 КК України, суд не визнає повторність як обставину, що обтяжує покарання.
При призначенні покарання суд враховує положення ст. ст. 50, 65 КК України, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, що свідчить про небажання обвинуваченого дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві норм та правил поведінки, у зв`язку з чим, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 289 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає можливе додаткове покарання у виді конфіскації майна. 
Суд зауважує, що вказане положення носить альтернативний характер, що дозволяє суду в межах наданих законом дискреційних повноважень як обрати цей вид додаткового покарання, так і не застосовувати його.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна буде відповідати вимогам статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб». При застосуванні конфіскації майна в кожному конкретному випадку суд має не тільки послатися на наявність для цього формальних підстав, але й переконатися, що таке застосування не порушуватиме «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».
Суд вважає, що застосування конфіскації в даному випадку становитиме непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, у зв`язку із чим суд не застосовує додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Згідно з ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.
Відповідно до частини першої статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно із частиною четвертою статті 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Так, до ОСОБА_4 було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2025 року. 11 лютого 2026 року на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Харкова ОСОБА_4 був умовно-достроково звільнений. Протягом невідбутої частини покарання (невідбутний термін покарання 7 років 5 місяців 5 днів) він вчинив нове кримінальне правопорушення.
За вказаних обставин, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків у виді позбавлення волі, приєднавши до покарання за цим вироком частково невідбуту частину покарання за вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2025 року.
В ході досудового розслідування до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Суд вважає за необхідне зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 02.04.2026 (час фактичного затримання) за ч. 5 ст. 72 КК України із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Зважаючи на встановлені обставини та вид покарання, який призначає суд, запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», суд залишає без змін до набрання цим вироком законної сили в разі закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або до ухвалення рішення апеляційної інстанції, у разі подання апеляційної скарги на вирок суду, якщо його не скасовано, але не довше шістдесяти днів з дня проголошення вироку.
Питання про речові докази, необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України, скасувавши арешт, накладений ухвалами Київського районного суду м. Харкова 07.04.2026 (н/п 1-кс/953/1880/26, 1-кс/953/1868/26), відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.
У резолютивній частині вироку серед іншого у разі визнання особи винуватою зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат (ч. 4 ст. 374 КПК України). Процесуальні витрати складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів (ст. 118 КПК України). У разі ухвалення вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (ч. 2 ст. 124 КПК України).
На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_4 за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2025 року та остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком 07 (сім) років 07 (сім) місяців.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк покарання строк його попереднього ув`язнення у період із 02.04.2026 (час фактичного затримання) по день набрання даним вироком законної сили, із розрахунку: один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі по день набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід  ОСОБА_4  залишити у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили в разі закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, або до ухвалення рішення апеляційної інстанції, у разі подання апеляційної скарги на вирок суду, якщо його не скасовано, але не довше шістдесяти днів з дня проголошення вироку.
Процесуальні витрати, понесені на залучення експерта за проведення судової експертизи № 5163 у розмірі 9160,20 грн; за проведення судової дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/121-26/10286-д від 13.04.2026 у розмірі 3565,60 грн - стягнути з  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.
Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.04.2026, на: ключ від автомобіля "Ореl" моделі "Zafira", номерний знак  НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) НОМЕР_3 , штани комуфляжні, кофту комуфляжну, окуляри (пошкоджені) чорного кольору із червоною вставкою.
Після набрання вироком законної сили речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
ключ від автомобіля "Ореl" моделі "Zafira", номерний знак  НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) НОМЕР_3 - повернути власнику ОСОБА_7 ;
штани комуфляжні, кофту комуфляжну, окуляри (пошкоджені) чорного кольору із червоною вставкою - повернути власнику ОСОБА_4 
оптичний носій типу диск – "CD-R 16Х ТМ 700 МВ 52" - залишити зберігати в матеріалах справи.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Копія вироку підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Суддя           ОСОБА_1