ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 р.	Справа № 591/7405/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду та в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєнко О.О., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська, 40030, по справі № 591/7405/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції , Інспектора Куця Ярослава Вікторовича  
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора Управління патрульної поліції в Сумській області старшого лейтенанта поліції 2-го взводу 4 роти 1 батальону Куця Я.В., в якому просив скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Сумській області старшого лейтенанта поліції 2-го взводу 4 роти 1 батальону Куць Ярослава Вікторовича серії ЕНА №5086750 від 28.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП; провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2026 р. у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серії ЕНА №5086750 від 28.06.2025 відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, а також недотримання вимог ст. 242 КАС України, просить рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2026 року у справі № 591/7405/25 скасувати повністю та ухвалити нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. Постанову інспектора УПП в Сумській області Куця Я.В. серії ЕНА № 5086750 від 28.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу 1700,00 грн. скасувати. Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події та складу адміністративного правопорушення).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивач щодо того, що надані відповідачем фотографія та відеозапис з приладу TruCam ТС008384 не містять обов`язкових (критичних) даних – широти і довготи місця вимірювання. За відсутності автоматично зафіксованих координат суд позбавлений можливості достовірно встановити, що вимірювання проводилось саме в с. Вільшана, де діє обмеження 50 км/год, а не на іншій ділянці дороги. Вказує, що знаки 5.49/5.50 «Початок/Кінець населеного пункту» с. Вільшана були встановлені лише 01.03.2025 (лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Сумській області від 17.04.2026). Між тим правопорушення мало місце 28.06.2025.
Також указує на те, що ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлює вичерпний перелік способів застосування технічних засобів фіксації правопорушень. Жоден із зазначених способів не передбачає тримання приладу в руках оператором як самостійного правового режиму застосування. Слово «монтований/ розміщений» означає статичне (стаціонарне) положення технічного засобу, що виключає його довільне механічне переміщення під час вимірювання. Листи ДП «Укрметртестстандарт» не є нормативно-правовими актами і не можуть розширювати повноваження поліції, визначені законом.
Вказує, що суд першої інстанції підмінив знак 5.70 («Місце проведення фотозйомки/ відеозапису за порушення ПДР») знаком 5.76 («Автоматична відеофіксація порушень ПДР»), що є помилкою у застосуванні норм ПДР. Встановлення знаку 5.76 (що підтверджено листом від 17.04.2026) не замінює відсутнього знаку 5.70 і не усуває протиправність проведеного контролю.
Зазначає, що фотографія та відеозапис з приладу TruCam є електронними доказами в розумінні ст. 99 КАС України, і що вони підписані КЕП представника відповідача Колесник В.О., яка не є автором цих матеріалів, автором є виключно інспектор Куць Я.В. – особа, яка здійснювала вимірювання. Також матеріали не засвідчені електронною печаткою; надані без оригінального носія (приладу або SD-картки).
Відповідачі правом надати суду відзив на апеляційну скаргу позивача не скористались, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. 
Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що постановою серії ЕНА №5086750 від 28.06.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн.
Відповідно до змісту постанови 28.06.2025 позивач здійснював керування транспортним засобом у с. Вільшана, автодорога Н07, 242 км, рухався в населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.49 «початок населеного пункту» зі швидкістю 120 км/год, що на 70 км. перевищує допустиму норму, що зафіксовано на прилад вимірювання швидкості TruCAM 20/20 ТС008384 чим порушив п. 12.4 ПДР України. За такі дії передбачена відповідальність за ст. 122 ч. 4 КУпАП. (а.с. 12).
З наданих відеозапису та фотоматеріалів вбачається, що швидкість руху автомобіля позивача вимірювалася поліцейським у ручному режимі лазерним вимірювачем TruCAM LTI 20/20 ТС008384 у населеному пункті с. Вільшана Сумського району Сумської області та зафіксовано швидкість руху автомобіля, яким керував позивач у населеному пункті на рівні 120 км/год. Під час зупинки транспортного засобу поліцейським було роз`яснено позивачу причину зупинки, його права та обов`язки, будь-яких клопотань позивач не заявляв, винесено на місці оскаржувану постанову.
Згідно з Листом від 17.04.2026 Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Сумській області повідомила, що дорожні знаки 5.49 «Початок населеного пункту», 5.50 «Кінець населеного пункту» у с. Вільшана на автомобільній дорозі Н-07 Київ-Суми-Юнаківка були встановлені 01.03.2025. Дорожні знаки 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень правил дорожнього руху» з табличкою «7.2.1 Зона дії» 8 км. Були встановлені 09.01.2025.
Позивач, не погодившись з винесеною постановою, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відсутні ознаки порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та законних інтересів позивача, оскаржувана постанова відповідає критеріям правомірності, визначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України, тому вимоги позивача необґрунтовані та не підлягають задоволенню. 
Надаючи правову оцінку обставинам зазначеної справи, колегія суддів зазначає таке. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Закон України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища. 
Відповідно до ч. 1-2 ст. 14 Закону № 3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. 
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин. 
В силу приписів ч. 4, ч. 5 ст. 14 Закону № 3353-XII учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства. 
Учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі – ПДР), відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил (п. 1.1). 
Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9). 
Згідно із ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину – тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до пункту 5.49 глави 5 розділу 33 ПДР “Початок населеного пункту”. Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах; пункту 5.50 глави 5 розділу 33 ПДР “Кінець населеного пункту”. Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Як установлено з матеріалів справи, у п. 6 постанови серії ЕНА №5086750 зазначено щодо фіксації на вимірювач швидкості руху ТЗ TruCam LTI 20/20-ТС008384; у п. 7 "До постанови додаються:"- відео з Motorola solutions VB 00 471765.
Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі – Закон № 580-VIII) поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно із ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За визначенням ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
На підтвердження вчинення позивачем перевищення швидкісного руху відповідачем надано матеріали фото та відеофіксації, зроблені за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 номер ТС008384.
Так, на відеозаписі зафіксовано рух 28.06.2025 о 09:18:06 транспортного засобу ВАЗ 219010, д.н.з. НОМЕР_1 зі швидкістю 120 км/год, локація Н07.
На фотознімку, зробленого з цього приладу визначено ліміт швидкості 50 км/год, дату і час фіксації 28.06.2025 о 09:18:06, швидкість 120 км/год.
У матеріалах справи також наявна роздруківка (1751102287_03200_0628_091807) з приладу TruCAM, серійний номер ТС008384, станом на 28.06.2025 09:18:06, оператор Вертієвець (operator ID 0170852), яка має географічні координати отримані за допомогою GPS 50°49' 21.96'' N 34° 3' 20.44'' E.
Згідно із указаними координатами, які автоматично визначає прилад TruCаm, при здійсненні заміру швидкості автомобіля позивача він знаходився в координатах, які відповідають межам населеного пункту Вільшана, Сумська область. 
Крім того, матеріали справи містять лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Сумській області, наданий на виконання ухвали Зарiчного районного суду м. Суми вiд 27.03.2026 р., згідно з яким дорожнi знаки 5.49 «Початок населеного пункту», 5.50 «Кiнець населеного пункту» у с. Вiльшана на автомобiльнiй дорозi загального користування державного значення Н-07 Київ – Суми – Юнакiвка були встановлені 01.03.2025 року.
Дорожні знаки 5.76 «Автоматична вiдеофiксацiя порушень Правил дорожнього руху» разом iз табличкою 7.2.1 «Зона дiї» 8 км були встановлені 09.01.2025 року.
Тобто, на момент прийняття оскаржуваної постанови 28.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, дорожні знаки 5.49 та 5.50 були розташовані в межах с. Вiльшана на автомобiльнiй дорозi загального користування державного значення Н-07 Київ – Суми – Юнакiвка.
Також, відповідачем надано суду відеозапис з бодікамери, яким зафіксовано момент зупинки транспортного засобу під керуванням позивача після фіксації перевищення швидкості руху на прилад TruCam.
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, наведені вище докази є належними та в сукупності підтверджують перевищення водієм транспортного засобу встановленої ПДР швидкості руху для населених пунктів.
Доводи апелянта про відсутність на відеозаписі географічних координат місця фіксації швидкості руху колегія суддів вважає такими, що беззаперечно не спростовують в діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Щодо доводів позивача про те, що використання уповноваженою особою лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCAM у спосіб тримання в руках не може бути визнаний таким, що відповідає нормам статті 40 Закону № 580-VIII, суд зазначає таке.
Згідно із ст. 31 Закону № 580-VIII поліцією можуть застосовуватися такі превентивні заходи, зокрема: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
За приписами статті 40 Закону №580-VIII, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми статті 40 Закону №580-VIII жодним чином не зобов`язують органи поліції здійснювати закріплення технічних приладів, а лише передбачають таку можливість. Зазначені норми не передбачають заборону використання технічних засобів у інший спосіб, зокрема тримання в руках.
Судом встановлено, що порушення, визначене п. 12.4 ПДР, зафіксовано відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу ТruСаm LTI 20/20 ТС008384.
При цьому, відповідачем до суду було надано копію свідоцтва № 22-01/32380 від 12.11.2024, виданого ДП «Укрметртестстандарт», про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, згідно з якою встановлено, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCAM ІІ ТС ТС008384 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач та є чинним до 12.11.2025.
Також відповідачем до суду було надано копію експертного висновку № 04/05/02-1179/ВС1 від 15.12.2023, згідно з яким в об`єкті експертизи, зокрема, стосовно ТruСаm ІІ LTI 20/20 ТС008384, правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.2 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015.
Додатково відповідач надав копію листа ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/30 від 01.07.2025, згідно з яким прилади TruCAM конструктивно створені для утримування в руках під час вимірювань швидкості руху транспортних засобів. У листі зазначено, що основне призначення даних приладів це експлуатація в ручному режимі за утримування приладу в руках за безпосередньої участі оператора; прилади TruCАМ можуть працювати як в ручному режимі, так і в автоматичному.
Отже, колегія суддів зазначає, що лазерний вимірювач TruCАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, та, крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути застосований для проведення вимірювання швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
Згідно із свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32380 від 12.11.2024, виданим ДП «Укрметртестстандарт», діапазон вимірювань швидкості TruCАМ LTІ 20/20 від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірювання швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ±1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що прилад TruCAM LTI 20/20 міг бути застосований поліцейським в ручному режимі для виявлення та фіксування правопорушення, описаного в оскаржуваній постанові.
Доводи позивача, що листи ДП «Укрметртестстандарт» не є нормативно-правовими актами, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що лист ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/30 від 01.07.2025 має загальний інформаційний характер щодо способів використання приладу TruCAM LTI 20/20. Позиція суду про можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі ґрунтується на підставі аналізу положень чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, експертного висновку.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги, що встановлення знаку 5.76 не замінює відсутнього знаку 5.70 і не усуває протиправність проведеного контролю з огляду на таке. Згідно з ПДР знак 5.70 – це «Зміна схеми руху». Позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки. Застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака.
Отже, наявність або відсутність знаку 5.70, де було вчинено правопорушення, не створює будь-яких правових наслідків для позивача у розрізі спірних правовідносин.
Водночас відповідно до пункту 5 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
Тобто, як вбачається з назви знаку 5.76, його встановлюють на ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів в автоматичному режимі.
Колегія суддів зазначає, що розділ 33 «Дорожні знаки» ПДР не містить попереджувального дорожнього знаку здійснення контролю швидкості за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів не в автоматичному режимі.
Крім того, суд зазначає, що обставина наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчить про відсутність у позивача обов`язку дотримуватися запровадженого ПДР швидкісного режиму.
Щодо доводів скаржника про те, що фотографія та відеозапис з приладу TruCam підписані КЕП особи, яка не є їх автором; не засвідчені електронною печаткою; надані без оригінального носія (приладу або SD-картки) суд зазначає таке.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 р. за № 28/32999) затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису (далі – Інструкція № 1026).
Ця Інструкція регулює застосування органами, підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції автоматичної фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, доступ до відеозаписів працівників поліції та інших осіб, порядок зберігання, видачу та приймання технічних приладів і технічних засобів, а також зберігання, видалення та використання інформації, отриманої з цих приладів (п. 1 розділу І).
Згідно із п. 1-3 розділу ІІ Інструкції № 1026 наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції (далі - відповідальна особа), на яку покладається відповідальність за: 1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів; 2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті; 3) зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах; 4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів; 5) належне ведення відповідної документації.
Портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.
Портативні відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях органів, підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у журналі обліку видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації (далі - Журнал обліку) (додаток 1), який зберігається в органі, підрозділі поліції.
Відповідно до п. 1-2 розділу VIII Інструкції № 1026 вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів, установлених на службових транспортних засобах, БпЛА, на сервер зберігання відеозаписів здійснюється шляхом приєднання карти пам`яті до спеціального обладнання в автоматичному режимі за допомогою спеціального програмного забезпечення або в інший спосіб, визначений виробником до такого сервера.
Відеозаписи автомобільних та стаціонарних систем зберігаються на сервері у визначений виробником спосіб.
Пунктами 5-7 розділу VIII Інструкції № 1026 визначено, що контроль за використанням технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснює відповідальна особа, за інформацією, отриманою з їх допомогою,- безпосередньо керівник органу, підрозділу поліції.
Дозвіл на копіювання та видачу відеозаписів надається відповідальній особі виключно за рішенням керівника цього органу, підрозділу поліції.
Копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки.
У разі копіювання та видачі відеозапису робиться відмітка в Журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи або в Журналі обліку.
Відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України.
Згідно з п. 3 розділу І Інструкції № 1026 сервер для зберігання відеозаписів – програмно-апаратний комплекс, призначений для зберігання цифрової відеоінформації з усіх видів технічних засобів, що використовуються органами, підрозділами поліції.
Матеріали справи містять копію журналу обліку видачі та повернення лазерних вимірювачів швидкості та записів з них (а.с. 35). Зокрема згідно із відомостями про отримання обладнання 28.06 працівнику Вертієвець видано обладнання, серійний номер 008384, значення лічильника 0013738. Відповідно до відмітки про здавання обладнання – 28.06.25 (17.47), стан пломби ціла, що підтверджується підписом про прийняття відповідальної особи.
Аналіз наведених вище правових норм свідчить про те, що відеореєстратори та карти пам`яті зберігаються в приміщеннях підрозділів поліції та видаються поліцейському під підпис у відповідному журналі; вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів здійснюється на сервер зберігання відеозаписів. При цьому, копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки, а відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України.
Тобто, працівник, якому видано обладнання – поліцейський, у такому випадку діє як оператор технічного засобу, натомість володільцем інформації є відповідний орган. А тому інспектор позбавлений технічної можливості, повноважень виготовляти копію відеозапису та засвідчувати її власним КЕП. З огляду на це, обов`язок щодо належного засвідчення електронної копії доказу (відеофайлу) власним КЕП покладено на уповноваженого представника органу поліції.
Колегія суддів також критично оцінює доводи апеляційної скарги, що фото та відеоматеріали не засвідчені електронною печаткою і надані без оригінального носія (приладу або SD-картки), оскільки ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг від 22.05.2003 № 851-IV» визначено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Для підтвердження достовірності походження та цілісності електронного документа може використовуватися електронна печатка.
Накладанням електронного підпису та/або електронної печатки завершується створення електронного документа.
Тобто, вказаним законом не визначено імперативної вимоги щодо накладення електронної печатки за спірних правовідносин.
Крім того, ч. 2 ст. 99 КАС України визначає, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Отже законом передбачено альтернативу у наданні електронних доказів або шляхом подання оригіналу або в електронній копії, на яку накладено КЕП. При цьому, ч. 2 ст. 99 КАС України не містить вимоги щодо надання оригінального носія.
Посилання апелянта на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2026 у справі № 643/8269/25 колегія суддів відхиляє з огляду на положення частини 5 статті 242 КАС України, яка передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції, не спростовують обставини та не впливають на висновки суду.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно з частинами 1-3 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2026 року по справі № 591/7405/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова