ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/5555/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С.К. - головуючий, Волковицька Н.О., Случ О.В.
за участю секретаря судового засідання Амірханяна Р.К. 
та представників
позивача: Миронюк В.О. (в режимі відеоконференції),
відповідача: Марухненко І.П. (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Полтавцевої Тетяни Валентинівни
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025
у справі № 916/5555/24
за позовом Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Полтавцевої Тетяни Валентинівни 
про розірвання договору та стягнення 25 402, 95 грн,

В С Т А Н О В И В:
Департамент розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради (далі - Департамент) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Полтавцевої Тетяни Валентинівни (далі - ФОП Полтавцева Т.В.), в якій просив:
1) розірвати договір оренди комунального майна міської територіальної громади на нежилі приміщення першого поверху, загальною площею 194, 6 кв.м, та приміщення загального користування, розташовані за адресою: м. Херсон, вул. Патона Євгена, буд. 4-а № 2135 від 18.12.2019 (зареєстрований в реєстрі за №4900), укладений між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, правонаступником якого є Департамент, та ФОП Полтавцевою Т.В.;
2) стягнути з ФОП Полтавцевої Т.В. на свою користь заборгованість за договором у розмірі 25 402, 95 грн.
В обґрунтування позову Департамент посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині повного та своєчасного внесення орендної плати за період з січня по лютий 2022 року та з січня по грудень 2023 року. Також вказував на невикористання відповідачем об`єкта оренди та відсутність доступу до нього. Департамент зазначав, що на адресу відповідача було направлено вимогу щодо розірвання договору та сплати заборгованості, яка не була вручена через відсутність останнього за адресою направлення вимоги, що, на думку позивача, свідчить про порушення відповідачем п. 5.10. договору. Відтак, позивач наголошував на суттєвому порушенні відповідачем істотних умов договору, що позбавило його того, на що він розраховував при укладенні договору.
Відповідач проти позову заперечував та свою позицію мотивував наявністю переплати за договором станом на травень 2022 року на суму 4 179,51 грн. При цьому вказував, що з 24.02.2022 ФОП Полтавцева Т.В. припинила свою роботу в орендованому приміщенні, оскільки на околицях м. Херсон почалися бойові дії, а з 01.03.2022 місто опинилося в тимчасовій окупації. Вказував на прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» (далі - Постанова № 634), згідно з якою відповідач, з урахуванням місцезнаходження орендованого майна у м. Херсон, був звільнений від орендної плати, зокрема за період, протягом якого позивачем нараховано спірну заборгованість. Відповідач також вважав себе звільненим від орендної плати і на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, оскільки орендоване майно фактично не могло бути використане через обставини, за які він не відповідає, зокрема: тривання воєнного стану, активні бойові дії у м. Херсон, знаходження орендованого приміщення в особливо небезпечній та обстрілюваній частині міста, близькість до лінії фронту, затоплення району перебування об`єкта оренди в результаті підриву Каховської ГЕС, відсутність електроенергії приблизно з січня 2023 року та неможливість її відновлення через бойові дії, евакуація населення району у зв`язку з вказаними обставинами.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.05.2025 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 (колегія суддів у складі: Діброва Г.І. - головуючий, Принцевьска Н.М., Поліщук Л.В.) рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором оренди комунального майна міської територіальної громади № 2135 від 18.12.2019 у розмірі 25 402, 95 грн та розірвано договір оренди.
Судами обох інстанцій встановлено, що 18.12.2019 між Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради, правонаступником якого є Департамент (орендодавцем), та ФОП Полтавцевою Т.В. (орендарем) укладено договір оренди комунального майна міської територіальної громади № 2135, згідно з п. 1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежилі приміщення першого поверху, загальною площею 194,6 кв.м, та приміщення загального користування, розташовані за адресою: м. Херсон, вул. Патона Євгена, буд. 4-а, вартість яких визначена відповідно до незалежної оцінки, виконаної ПФ «Експрес-оцінка», станом на 31.10.2019, які необхідні йому для здійснення підприємницької та іншої діяльності, для розміщення майстерні з ремонту та шиття одягу, згідно з протоколом постійно діючої комісії з питань оренди об`єктів комунальної власності від 28.11.2019 № 152, затвердженим наказом начальника управління 02.12.2019 № 293/1.
Майно належить орендодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.11.2010 Херсонською міською радою, на підставі рішення виконавчого комітету 17.11.2010 №637, зареєстрованого Херсонським державним бюро технічної інвентаризації 24.12.2010, номер запису: 2738 в книзі 8, реєстраційний номер: 32194418.
Згідно з п.п. 2.1. п. 2 договору вступ орендаря у користування майном настає одночасно з підписанням сторонами цього договору та акта приймання-передачі вказаного майна з орендодавцем.
За змістом пп. 3.1., 3.2. п. 3 договору орендна плата становить 16 402, 67 грн, без ПДВ за рік та 1 366, 89 грн за місяць (базовий листопад 2019 року). Місячна орендна плата перераховується орендарем на розрахунковий рахунок орендодавця не пізніше 25 числа поточного місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства.
Відповідно до п.п. 3.6. п. 3 договору наднормативна сума орендної плати, що надійшла до бюджету (орендодавцю), підлягає в установленому порядку поверненню орендарю або заліку в рахунок наступних платежів.
У разі припинення (розірвання) договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом прийняття-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість по орендній платі, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції (п.п. 3.7. п. 3 договору).
Пунктом 5 договору визначено, що орендар зобов`язаний, серед іншого: використовувати орендоване майно за цільовим призначенням та відповідно до умов цього договору; своєчасно й у повному обсязі вносити до бюджету (орендодавцю) орендну плату; у разі припинення договору повернути орендодавцю орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду; надавати доступ до об`єкта оренди представникам орендодавця; у разі зміни назви, телефону, юридичної адреси та платіжних реквізитів повідомляти про це орендодавця у тижневих строк.
У свою чергу, орендодавець згідно з п. 8 договору має право, зокрема: контролювати наявність, стан, напрями та ефективність використання комунального майна, переданого в оренду; виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його розірвання в разі погіршення стану орендованого майна, внаслідок неналежного використання або невиконання умов договору; відмовитись від договору у разі, якщо заборгованість орендаря з орендної плати становить загалом не менше ніж три місяці.
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України (п.п. 10.1. п. 10 договору).
Договір діє з 18.12.2019 до 18.12.2054 (п.п. 11.1. п. 11 договору).
Згідно з п.п. 11.2. п. 11 договору зміна або розірвання цього договору можуть мати місце за погодженням сторін. Зміни та доповнення, що вносяться, розглядаються сторонами протягом одного місяця.
Відповідно до п.п. 11.4. п. 11 договору його може бути розірвано за згодою сторін. На вимогу орендодавця договір оренди може бути достроково розірваний з таких підстав: орендар використовує об`єкт оренди не за призначенням; передачі орендованого майна в суборенду; орендар не приступив до проведення капітального ремонту в строки, встановлені договором; орендар порушив умови, передбачені пп. 5 п. 5 цього договору; невнесення орендної плати у повному обсязі протягом трьох місяців поспіль.
Підпунктом 11.5. п. 11. договору визначено, що орендодавець має право відмовитися від договору в разі порушення істотних умов договору орендарем. У разі відмови орендодавця від договору оренди, він є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення орендодавця про відмову від договору.
18.12.2019 договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. та зареєстровано а реєстрі за № 4900.
Додатком до договору є «Розрахунок плати за базовий місяць оренди комунального майна».
18.12.2019 позивач передав об`єкт оренди відповідачу за актом прийняття-передачі.
18.12.2019 приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право оренди відповідача на нежилі приміщення першого поверху, загальною площею 194,6 кв.м, та приміщення загального користування, розташовані за адресою: м. Херсон, вул. Патона Євгена, буд. 4-а, що підтверджується витягом з реєстру № 193753959 від 18.12.2019.
18.06.2021 Херсонською міською радою прийнято рішення № 346 «Про внесення змін до рішень міської ради від 26.02.2021 № 73, від 16.03.2021 № 144 та визнання такими, що втратили чинність, рішень міської ради», яким вирішено припинити юридичну особу, виконавчий орган Херсонської міської ради - Управління комунальної власності Херсонської міської ради, реорганізувавши його шляхом приєднання до Департаменту розвитку об`єктів комунальної власності територіальної громади Херсонської міської ради, який є правонаступником його прав та обов`язків, викладено Положення про департамент в новій редакції.
06.02.2024 уповноваженими особами позивача проведено обстеження об`єкта оренди, про що складено акт обстеження № 11/24 від 06.02.2024, згідно з яким встановлено: орендар тривалий час не виходить на зв`язок, не повідомив про своє місцезнаходження; вхідні двері в будівлю зачинені, охорона відсутня; слідів використання орендарем приміщення не виявлено; зовнішнє оздоблення будівлі не пошкоджено; пошкоджено скло у вісьмох віконних отворах; збереження комунального майна користувачем не забезпечено.
18.09.2024 позивач направив відповідачу вимогу від 18.09.2024 № 01-21-1318-вих. щодо розірвання договору та сплати заборгованості. Так, позивач, керуючись п. 8.2. договору вимагав його розірвання та просив відповідача повідомити про зручний час для укладання додаткової угоди про розірвання договору та підписання акта повернення комунального майна з оренди.
При цьому місцевим господарським судом встановлено, що з розрахунку орендної плати вбачається, що переплата станом на 01.01.2022 становить 1 913 грн 58 коп. З січня 2022 року по грудень 2023 року нараховано 33 107 грн 19 коп., ФОП Полтавцевою Т.В. сплачено 5 790 грн 66 коп. Заборгованість станом на 06.09.2024 становить 25 402 грн 95 коп, а саме за період з січня 2022 по лютий 2022 та з січня 2023 по грудень 2023.
Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач був звільнений від орендної плати за договором оренди комунального майна територіальної громади № 2135 від 18.12.2019 на підставі положень п.п. 1 п. 1 Постанови № 634 у редакції до 07.05.2024 (тобто, у редакції, чинній на час існування спірних правовідносин), а також з огляду на місцезнаходження орендованого нерухомого майна - м. Херсон та воєнний стан в Україні в цей період, враховуючи, що перелік адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану визначений в самому підпункті 1 пункту 1 Постанови № 634, дійшов висновку про те, що відповідач має право на звільнення від сплати орендної плати за спірний період без будь-яких окремих рішень орендодавця. Щодо розірвання договору, судом першої інстанції зазначено, що оскільки з урахуванням положень Постанови № 634 відповідач був звільнений від обов`язку вносити орендну плату як в період з 24.02.2022 по 31.12.2022, так і в період з 01.01.2023 по 31.12.2023, відсутні підстави для розірвання договору. При цьому місцевий господарський суд вказав, що положення Постанови № 634 не містять обмеження щодо кінцевої дати звільнення від сплати орендної дати - 31.12.2022, наявність правової конструкції "але у будь-якому разі до 31.12.2022" свідчить, що така дата вказана як кінцева лише у разі припинення воєнного стану раніше 31.12.2022. Вказаний підпункт було змінено лише на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 №512, тобто лише після 08.05.2024 було виключено положення щодо звільнення від орендної плати орендарів комунального майна, яке розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану із визначеним переліком таких адміністративно-територіальних одиниць.
Скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове - про задоволення позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновків, що текстуальний вираз норми на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31.12.2022, означає встановлення присічного строку її дії саме до 31.12.2022 незалежно від інших наведених раніше подій або дій (припинення чи скасування воєнного стану). Стосовно того, що починаючи з 01.01.2023 орендарям, визначеним підпунктом 1 пункту 1 Постанови № 634, орендна плата нараховується у розмірі 100% без урахування знижки, також роз`яснено у листі Міністерства економіки України від 14.03.2023 №3211-07/11185-09. В свою чергу, з 18.11.2022 на територію Херсонської міської територіальної громади припинила розповсюджуватись дія норми підпункту 1 пункту 1 Постанови № 634 про звільнення від орендної плати орендарів державного та комунального майна. Отже, у період з 18.11.2022 до 01.05.2023 територія Херсонської міської територіальної громади не відносилася до територій активних бойових дій або тимчасово окупованих Російською Федерацією територій. А з 01.05.2023 є територією активних бойових дій, на якій функціонують державні електронні інформаційні ресурси, тобто наявний доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України. Враховуючи викладене, оскільки з 18.11.2022 на територію Херсонської міської територіальної громади припинила розповсюджуватись дія норми підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 №634, дія якої в подальшому припинилася 31.12.2022, а норми про звільнення від орендної плати орендарів державного та комунального майна були знову введені лише з 01.01.2024 постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 №512, правомірним є нарахування позивачем відповідачу орендної плати у період з січня 2022 по лютий 2022 року та з січня 2023 по грудень 2023 року. Таким чином, з огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору щодо сплати орендної плати, що не спростовано відповідачем, суд вважав обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період з січня 2022 по лютий 2022 року та з січня 2023 по грудень 2023 року в розмірі 25 402, 95 грн. З урахуванням встановлених обставин справи, які підтверджують несплату ФОП Полтавцевою Т.В. орендних платежів за період з січня 2022 по лютий 2022 року та з січня 2023 по грудень 2023 року, проаналізувавши зміст спірного договору та наведені позивачем норми законодавства як підставу для розірвання цього договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту істотного порушення відповідачем умов договору, оскільки орендар не вносить плату за користування об`єктом оренди понад трьох місяців поспіль, що є підставою для розірвання договору (ч. 2 ст. 651 ЦК України). Таким чином, відповідні позовні вимоги Департаменту також задоволені судом.
Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суд, відповідач звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційний суд застосував норму права (ч. 6 ст. 762 ЦК України) без урахування висновків Верховного Суду щодо її застосування у подібних правовідносинах та не врахував, що: об`єкт оренди перебував в окупації, а після деокупації опинився в зоні активних бойових дій під постійними обстрілами; у червні 2023 року приміщення було повністю затоплено внаслідок підриву Каховської ГЕС, що вивело з ладу обладнання та унеможливило використання майна; з січня 2023 року в будівлі відсутнє електропостачання через пошкодження кабелю вибухами. Також вказує, що справа стосується питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Це пов`язано з наявністю сотень аналогічних позовів Департаменту до підприємців Херсона за 2022-2023 роки. Скаржник вважає, що відповідно до пп. 1 п. 1 та пп. 5 п. 1 Постанови № 634, орендарі майна в Херсонській області звільняються від орендної плати без окремого рішення орендодавця, і за 2023 рік орендна плата не може бути стягнута, оскільки воєнний стан тривав, а формулювання «але у будь-якому разі до 31.12.2022» у Постанові № 634 слід розуміти як кінцеву дату лише у разі припинення воєнного стану раніше цього терміну. Також скаржник вказує, що та сама колегія суддів апеляційного суду в інших аналогічних справах (№ 916/1725/24, № 916/5045/24 та ін.) раніше відмовляла Департаменту у стягненні плати, посилаючись на Постанову № 634, проте у цій справі ухвалила протилежне рішення. 
Скаржником вмотивовано подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, а саме - судом апеляційної інстанції не були враховані висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду: 
- від 02.08.2023 у справі № 916/1788/22, в якій зазначено: «В свою чергу підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату частина 6 статті 762 Цивільного кодексу України визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає»;
- від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20, в якій зазначено, що для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, позивач (орендар) повинен довести обставини, які свідчать про те. що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини;
- від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16, в якій зазначено, що підставою для застосування цієї норми (ч. 6 ст. 762 ЦК України) є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством;
- від 07.02.2018 у справі № 910/304/16, в якій зазначено щодо підстав для звільнення від сплати орендної плати за договором суборенди нежитлових приміщень у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин у місці розміщення об`єкта оренди приміщення, яке орендує відповідач, розміщене на території проведення антитерористичної операції та надзвичайного режиму роботи банківської системи, що унеможливлює використання відповідачем об`єкта оренди, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати за договором суборенди нежитлових приміщень у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин у місці розміщення об`єкта оренди.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено її до розгляду на 17.02.2026 та надано строк на подання відзивів на неї до 13.02.2026.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 12.02.2026 від позивача надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому представник просить закрити касаційне провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, а у разі відсутності підстав для закриття - відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржену постанову суду апеляційної інстанції без змін.
До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 16.02.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відзив на касаційну скаргу.
В судовому засіданні 17.02.2026 оголошено перерву у справі до 10.03.2026.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.03.2026 передано справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 302 ГПК України.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2026 справу № 916/5555/24 повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.04.2026 призначено касаційну скаргу ФОП Полтавцевої Т.В. на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 916/5555/24 до розгляду на 26.05.2026.
Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного, а також рішення місцевого господарських судів, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Враховуючи те, що об`єкт оренди відповідно до наявних у справі матеріалів є комунальною власністю територіальної громади м. Херсон, на правовідносини, що склалися між сторонами за договором, розповсюджуються положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Згідно з ч. 1, ч. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.
За умовами частин 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. 
Статтею 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
В силу статті 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.
Судами встановлено, що відповідач, зобов`язавшись згідно з пп. 3.2. п. 3 договору щомісячно не пізніше 25 числа поточного місяця, з урахуванням щомісячного індексу інфляції і податку на додану вартість, відповідно до чинного законодавства своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату за користування орендованим приміщенням, повинен був виконувати свої зобов`язання.
У позовній заяві позивач зазначав, що відповідач, всупереч визначених договором обов`язків, порушив істотні умови договору, а саме з січня по лютий 2022 року та з січня по грудень 2023 року не сплачував орендну плату
Суд апеляційної інстанції виснував, що відповідачем порушено зобов`язання щодо сплати орендної плати, що є істотним порушенням умов спірного договору оренди, яке триває із січня 2022 по лютий 2022 та із січня 2023 по грудень 2023 року.
Водночас, як встановив місцевий господарський суд і чого не спростував суд апеляційної інстанції, як свідчить наданий самим позивачем розрахунок заборгованості, станом на 01.01.2022 у відповідача була наявна переплата по договору на суму 1 913,58 грн. 31.03.2022 відповідач сплатив на користь позивача 3 755,00 грн, а 13.04.2022 - 2 035,66 грн, що відображено у цьому ж розрахунку та узгоджується зі змістом надісланої відповідачу вимоги щодо розірвання договору.
В період з 24.02.2022 по 31.12.2022, як зазначав позивач, відповідач був звільнений від сплати орендної плати відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634.
Отже, станом на 01.01.2023 у відповідача була наявна переплата за договором на суму 4 179,51 грн.
Вказану переплату, як вбачається зі змісту надісланої відповідачу вимоги, позивач зарахував у якості сплати за оренду за січень та частково за лютий 2023 року.
Вирішуючи питання щодо сплати іншої суми нарахованої позивачем заборгованості, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.05.2022 № 634 «Про особливості оренди державного та комунального майна у період воєнного стану» в редакції, чинній протягом усього періоду заявленої до стягнення заборгованості у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 відповідачка була звільнена від сплати орендної плати за оренду нерухомого майна, місцем знаходження якого є місто Херсон, оскільки в цей період тривав воєнний стан в Україні, а законодавець не пов`язує звільнення від орендної плати з окремим рішенням орендодавця.
При цьому, відхиляючи доводи позивача щодо того, що відповідачка була звільнена від сплати орендної плати лише з 24.02.2022 до 31.12.2022, оскільки положення Постанови № 634 не містили обмеження щодо кінцевої дати звільнення від сплати орендної плати - 31.12.2022, вказав, що наявність правової конструкції «але у будь-якому разі до 31.12.2022» свідчить, що така дата вказана як кінцева лише у разі припинення воєнного стану раніше 31.12.2022.
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що вказаний підпункт 1 пункту 1 Постанови № 634 був змінений лише на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 № 512, тобто лише після 08.05.2024 було виключено положення щодо звільнення від орендної плати орендарів комунального майна, розташованого в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану із визначеним переліком таких адміністративно-територіальних одиниць.
При цьому місцевий господарський суд виснував, що перелік таких адміністративно-територіальних одиниць визначений в самому підпункті 1 пункту 1 Постанови № 634.
Розглядаючи спір в частині вимоги про розірвання договору оренди, суд першої інстанції зазначив, що у розумінні частини другої статті 651 ЦК України не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну, неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого застосування такого заходу як розірвання договору, який має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
У цих висновках місцевий суд спирався на позицію Верховного Суду, викладену у постановах від 21.01.2020 у справі № 914/252/19 та від 13.11.2019 у справі № 908/1399/17, за якою істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна як невнесення орендної плати є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання зазначеного договору оренди в судовому порядку. У разі звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди у зв`язку з несплатою орендарем орендної плати протягом трьох місяців позивачу необхідно довести факт такої несплати та її триваючий характер (протягом трьох місяців).
З урахуванням наведеного, за наслідками дослідження обставин справи та наявних в ній доказів, місцевий господарський суд виснував, що невикористання відповідачкою об`єкта оренди, відсутність доступу до нього, а також неотримання нею кореспонденції позивача за місцезнаходженням об`єкта оренди, за відсутності при цьому заборгованості з орендної плати, не свідчить про істотне порушення нею умов договору оренди, у зв`язку з чим для настання таких правових наслідків як розірвання цього договору недостатньо наведених у позові підстав.
Суд апеляційної інстанції з тлумаченням судом першої інстанції підпункту 1 пункту 1 Постанови № 634 не погодився, вважаючи, що обов`язковою умовою для звільнення орендарів від орендної плати на підставі вказаної норми є розташування орендованого державного і комунального майна в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції в умовах воєнного стану.
При цьому текстуальний вираз норми «на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але в будь-якому разі до 31.12.2022», означає встановлення присічного строку її дії саме до 31.12.2022 незалежно від інших наведених раніше подій або дій (припинення чи скасування воєнного стану).
У цих висновках суд апеляційної інстанції послався також на те, що про нарахування з 01.01.2023 орендарям, визначеним підпунктом 1 пункту 1 Постанови № 634, орендної плати у розмірі 100 % без урахування знижки також роз`яснено в листі Міністерства економіки України від 14.03.2023 № 3211-07/11185-09.
При цьому апеляційний господарський суд вказав, що перелік адміністративно-територіальних одиниць, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України, в умовах воєнного стану, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 01.04.2022 № 1307/5, за яким з 18.11.2022 територію Херсонської міської територіальної громади з відповідного переліку виключено, отже з цієї дати на цю територію припинила розповсюджуватися дія норми підпункту 1 пункту 1 Постанови № 634.
В той же час суд апеляційної інстанції зазначив, що з грудня 2022 року змінилося правове регулювання порядку визначення територій, на яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, а саме, що такі адміністративно-територіальні одиниці визначаються на підставі переліку, що затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та що самі території повинні мати статус таких, на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих. У період з 18.11.2022 до 01.05.2023 територія Херсонської міської територіальної громади не належала до територій активних бойових дій або тимчасово окупованих рф, а з 01.05.2023 є територією активних бойових дій, на якій функціонують державні електронні інформаційні ресурси
Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд виснував, що, оскільки з 18.11.2022 на територію Херсонської міської територіальної громади припинила поширюватись дія норми підпункту 1 пункту 1 Постанови № 634, дія якої в подальшому припинилася 31.12.2022, а норми про звільнення від орендної плати орендарів державного та комунального майна були знову введені лише з 01.01.2024 постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 № 512, правомірним є нарахування позивачем орендної плати у період з січня по лютий 2022 року та з січня по грудень 2023 року.
З урахуванням наведених обставин та проаналізувавши зміст договору оренди, апеляційний господарський суд дійшов висновку про доведеність позивачем факту істотного порушення відповідачкою умов договору, оскільки вона як орендар не вносить плату за користування об`єктом оренди понад трьох місяців поспіль, що є підставою для розірвання договору (частина друга статті 651 ЦК України).
Як вже було зазначено, ухвалою від 10.03.2026 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі ч. 5 ст. 302 ГПК України, оскільки вважав, що ця справа містить виключну правову проблему, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Обґрунтовуючи наявність у цій справі виключної правової проблеми, колегія суддів посилалась на наявність різної судової практики місцевих та апеляційних господарських судів стосовно застосування положень Постанови № 634 в частині розуміння наявності або відсутності обмеження щодо кінцевої дати звільнення від сплати орендної плати - 31.12.2022, тобто неоднозначність тлумачення часових меж дії пільг, встановлених цією Постановою.
Водночас, повертаючи справу № 916/5555/24 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 01.04.2026 зазначила, що: "на розгляді у Касаційному господарському суді у складі Верховного Суду перебувала справа № 905/1552/24, предметом якої є вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій та Луганській областях про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта Білозерська» заборгованості з орендної плати в сумі 127 628 004, 12 грн, пені в сумі 19 653 010, 08 грн та розірвання договору оренди державного майна, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди від 13.11.2008 № 2/2008 щодо повного та своєчасного внесення орендної плати.
Переглядаючи в касаційному порядку прийняті у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, КГС ВС у постанові від 03.03.2026 погодився з висновком апеляційного господарського суду, що за змістом підпункту 1 пункту 1 Постанови № 634 у редакції, чинній станом на час її прийняття, та до внесення до неї змін постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 № 512, було передбачено звільнення орендарів державного і комунального майна за договорами, укладеними, зокрема до 24.02.2024, які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану, у тому числі - Донецька область на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31.12.2022.
У цій постанові колегія суддів суду касаційної інстанції визнала підтвердженою передбачену пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підставу касаційного оскарження (відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права), що слугувало підставою для формулювання висновку про застосування норми підпункту 1 пункту 1 Постанови № 634 у редакції від 27.05.2022 у подібних правовідносинах, виснувавши, що за змістом вказаних положень у редакції, чинній станом на час її прийняття, та до внесення до неї змін постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 № 512, було передбачено звільнення орендарів державного і комунального майна за договорами оренди державного і комунального майна, чинними станом на 24.02.2022 або укладеними після цієї дати за результатами аукціонів, що відбулися раніше 24.02.2022, звільняються від орендної плати орендарі державного і комунального майна фізичні особи та фізичні особи - підприємці, які були призвані або прийняті на військову службу після оголошення воєнного стану; які використовують майно, розташоване в адміністративно-територіальних одиницях, в межах яких припиняється доступ користувачів до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану, на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31.12.2022.
Словосполучення, яке використовується у підпункті 1 пункту 1 Постанови № 634, «на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі до 31.12.2022» підлягає трактуванню таким чином, що визначене коло орендарів звільняється від орендної плати за оренду державного і комунального майна на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування, але у будь-якому разі щонайменше до 31.12.2022, якщо до цієї дати воєнний стан буде припинено чи скасовано та сплине три місяці після дати його припинення чи скасування. Якщо до 31.12.2022 воєнний стан не буде припинено чи скасовано та не сплине три місяці після його припинення чи скасування, визначене коло орендарів звільняється від орендної плати за оренду державного і комунального майна на період воєнного стану і протягом трьох місяців після його припинення чи скасування…
…Оскільки КГС ВС уже сформував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, однак колегія суддів у своїй ухвалі цього висновку не відобразила та не навела власної позиції щодо нього, зокрема, не вказала причин, з яких у разі незгоди з цими висновкам питання відступу від них не може вирішити відповідна палата чи об`єднана палата КГС ВС у порядку, встановленому частинами першою, другою статті 302 ГПК України, а також не покликалась на необхідність узгодження висновків Верховного Суду, зроблених за результатами розгляду справ судами різних юрисдикцій у подібних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що наявність виключної правової проблеми у цій справі не підтвердилась, а на її розгляд передано питання, яке може вирішити КГС ВС як належний суд."
Відповідно до ч. 4 ст. 300 ГПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Оскільки Верховний Суд сформував висновок стосовно застосування підпункту 1 пункту 1 Постанови № 634 у постанові від 03.03.2026 у справі № 905/1552/24 у подібних правовідносинах, і вказану постанову прийнято після подання касаційної скарги у справі № 916/5555/24, колегія суддів зазначає, що висновки апеляційного суду про припинення дії пільги 31.12.2022 суперечать актуальному висновку Верховного Суду у справі № 905/1552/24, а тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що несплата відповідачем орендної плати за договором оренди у період з лютого 2023 по грудень 2023 року є порушенням вимог чинного законодавства та умов цього договору.
Відтак, правильним є висновок місцевого господарського суду, що з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 відповідач був звільнений від обов`язку вносити орендну плату як в період з 24.02.2022 по 31.12.2022, так і в період з 01.01.2023 по 31.12.2023. При цьому, враховуючи встановлені місцевим господарським судом (та не спростовані судом апеляційної інстанції обставини), що станом на 01.01.2022 у відповідача була наявна переплата по договору на суму 1 913,58 грн. 31.03.2022 відповідач сплатив на користь позивача 3 755,00 грн, а 13.04.2022 - 2 035,66 грн, що відображено у цьому ж розрахунку та узгоджується зі змістом надісланої відповідачу вимоги щодо розірвання договору, і станом на 01.01.2023 у відповідача була наявна переплата за договором на суму 4 179,51 грн, Верховний Суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що доводи позивача щодо істотного порушення відповідачем умов договору в частині повного та своєчасного внесення орендної плати не знайшли свого підтвердження.
В свою чергу, позивач зазначав про наявність також і інших підстав для розірвання договору, а саме: невикористання відповідачем об`єкта оренди та відсутність доступу до нього; направлення на адресу відповідача вимоги щодо розірвання договору, яка не була вручена через відсутність адресата за адресою направлення вимоги.
У розумінні положень ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку. Це випливає з принципу збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору.
Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19).
Отже, у кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення.
Дослідивши обставин справи та наявні у ній докази, урахувавши наведені положення законодавства, яке регулює спірні правовідносини, місцевий господарський суд виснував про недоведеність позивачем обставин істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання у судовому порядку у розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України.
При цьому вказаних висновків судом апеляційної інстанції не було спростовано, оскільки останній зазначив, що оскільки орендар не вносить плату за користування об`єктом оренди понад трьох місяців поспіль, це є підставою для розірвання договору, що, враховуючи викладені вище висновки, визнано помилковим. Також апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів, за яких порушення з боку орендаря є настільки значним, що воно нівелює право останнього на захист права володіння майном у розумінні практики ЄСПЛ, та не спростував висновок суду першої інстанції про недоведеність істотності такого порушення. 
Вказане позбавляє Верховний Суд можливості переглянути оскаржену постанову суду апеляційної інстанції з підстав, зокрема, неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2021 у справі № 910/8040/20, в якій зазначено, що для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, позивач (орендар) повинен довести обставини, які свідчать про те. що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем, і він не відповідає за ці обставини; та від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16, в якій зазначено, що підставою для застосування цієї норми (ч. 6 ст. 762 ЦК України) є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством, оскільки зазначені підстави позову були залишені апеляційним судом без уваги.
Таке неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення, яке не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
В свою чергу, Верховний Суд, в силу вимог ст. 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до ч. 4 ст. 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
У зв`язку з викладеним, Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків щодо істотного порушення відповідачем умов договору в частині повного та своєчасного внесення орендної плати, проте не дослідив інших підстав позову в частині розірвання договору, зокрема невикористання відповідачем об`єкта оренди та відсутність доступу до нього; направлення на адресу відповідача вимоги щодо розірвання договору, яка не була вручена через відсутність адресата за адресою направлення вимоги, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду апеляційної інстанції - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до цього ж суду, оскільки Верховний Суд позбавлений процесуальної можливості досліджувати та надавати оцінку наявним у справі доказам. 
Під час нового розгляду справи суд має взяти до уваги викладене у цій постанові, вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного та об`єктивного встановлення обставин справи і залежно від встановленого та відповідно до чинного законодавства вирішити спір із належним обґрунтуванням мотивів і підстав такого вирішення у судовому рішенні. 
З огляду на те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а справа - передачі до апеляційного господарського суду на новий розгляд, з урахуванням ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Полтавцевої Тетяни Валентинівни задовольнити частково.
Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 у справі № 916/5555/24 скасувати. 
Справу № 916/5555/24 направити на новий розгляд до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя Могил С.К. 
Судді: Волковицька Н.О.
Случ О.В.