Справа №478/312/26 Пров. №2/478/282/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2026 року смт.Казанка
Казанківський районний суд Миколаївської області, в складі:
головуючого судді Томашевського О.О.,
за участі:
секретаря судового засідання Шинкарюка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду, с-ща Казанка, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія"ПРОЦЕНТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
встановив
У березні 2026 року представник позивача – адвокат Руденко К.В., який діє в інтересах позивача ТОВ «Фінансова компанія Процент» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 19223 від 16.09.2024 року, в якому просить стягнути з відповідачки заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам в розмірі 24 500,00 грн за період з 16.09.2024 року по 29.01.2026 року та судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 16.03.2024 року між позивачем та відповідачкою було укладено кредитний договір № 19223 на підставі якого відповідачка отримала від позивача кредит на суму 5000,00 грн, строком на 730 днів (до 16.09.2026 року), шляхом переказу на її платіжну картку № 516874ХХХХХХ1233 грошових коштів під зобов`язання відповідачки повернути кредит та сплатити проценти за його користування в розмірі 1,0% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (365% річних). 
Як вказує позивач, за умовами кредитного договору відповідачка у межах строку кредитування зобов`язана була сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 20 днів. Починаючи з 06.10.2024 року відповідачка має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Відповідачка своєчасно не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, у зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 16.09.2024 року, що має відображення у розрахунку заборгованості, порушує умови Кредитного договору та не виконує взятих на себе зобов`язань.
В пред`явленому позові позивач звертає стягнення виключно на прострочені до сплати проценти за користування кредитом за період з 16.09.2024 року по 29.01.2026 року.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 24.03.2026 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
За змістом п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У відповідності до ч 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з того, що сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце судового засідання, будь-яких клопотань про відкладення судового засідання не заявляли, відповідачкою, яка повторно не з`явилася у судове засідання, не подано відзив на позовну заяву, тому суд приходить до висновку щодо можливості постановлення заочного судового рішення у справі за наявними матеріалами. 
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
З матеріалів справи встановлено, що 16.09.2024 року між позивачем ТОВ «Фінансова компанія «ПРОЦЕНТ» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 19223, відповідно до умов якого (п.п. 1.1-1.3 Кредитного договору) позивач зобов`язався надати відповідачці кредит, у розмірі 5000,00 грн, строком на 730 днів, шляхом переказу на платіжну картку відповідачки № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 1,0 % від суми кредиту за кожен день користування (365,00% річних). Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів.
Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, сторони погодили, що позичальник зобов`язується у встановлений строк (п. 1.3. Кредитного договору) сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, штрафні санкції та повернути кредит.
Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору, нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у Додатку 1 цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Додатком 1 до Кредитного договору сторони погодили Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної процентної ставки за Кредитним договором, згідно якого розмір платежу за 730 днів (з 06.10.2024 року по 16.09.2026 року) за користування кредитом складає 41 500,00 грн, з яких: 5000,00 грн розмір кредиту та 36 500,00 грн проценти за користування кредитом. 
Вказаний кредитний договір, разом з Таблицею обчислення загальної вартості кредиту підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором: 745847.
Аналогічні умови кредитування визначено у Паспорті споживчого кредиту, з яким ознайомилася відповідачка, про що свідчить її підпис, проставлений за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором: 012787. 
Як вбачається з копії квитанції № 42647-18723-25214, 16.09.2024 року позивачем було перераховано на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в розмірі 5000,00 грн.
Факт належності платіжної картки № НОМЕР_1 відповідачці та перерахування на неї 16.09.2024 року грошових коштів у розмірі 5000,00 грн підтверджується відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 08.04.2026 р. № 20.1.0.0.0/7-260330/65926-БТ, а також доданою до нього випискою по рахунку відповідачки.
З розрахунку заборгованості встановлено, що за період з 16.09.2024 року по 29.01.2026 року відповідачкою, між іншим, не сплачувались проценти за користування кредитом, в результаті чого розмір заборгованості за нарахованими процентами станом на 29.01.2026 року складає 24 500,00 грн.
Встановивши наведене, суд керується наступним.
Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №561/77/19 від 16.12.2020 зазначено, що особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 8, 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою,яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Підписання договору №19223 від 16.09.2024 року здійснювалось електронним підписом відповідачки, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до вимог законодавства, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
З досліджених судом доказів вбачається, що сторони у справі уклали Кредитний договір за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 5000,00 грн проте протягом визначеного Кредитним договором строку не сплатила проценти за його користування у зв`язку з чим виникла заборгованість за відсотками, зокрема за період з 16.09.2024 року по 29.01.2026 року, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а заборгованість за процентами відповідачки, яка виникла за період з 16.09.2024 року по 29.01.2026 року у розмірі 24 500,00 грн підлягає стягненню на користь позивача.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд зазначає, що розгляд справи було постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до частини восьмою статті 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу представник позивача надав суду Договір №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року, Акт приймання - передачі наданих послуг від 26.01.2026 року №103 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року, Витяг з Реєстру № 1 до акту приймання-передачі наданих послуг №103 від 26.01.2026 року та платіжну інструкція від 30.01.2026 року № 4298.
Проаналізувавши надані представником позивача документи, що підтверджують витрати позивача на правничу допомогу у цій справі, виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності, суд вважає, що розмір вказаних витрат слід стягнути у розмірі 6 000 грн. Стягнення витрат на правничу допомогу у вказаній сумі суд вважає цілком співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
На підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 грн 40 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, 
Ухвалив:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПРОЦЕНТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПРОЦЕНТ" (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, ЄДРПОУ 41466388) заборгованість за Кредитним договором №19223 від 16.09.2024 року, а саме: нараховані та несплачені проценти за період з 16.09.2024 року по 29.01.2026 року у розмірі 24 500,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ПРОЦЕНТ" (03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, ЄДРПОУ 41466388) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 26.05.2026 року.

Суддя