Справа № 192/401/26 
Провадження № 2-о/192/34/26 
РІШЕННЯ
Іменем України

16 червня 2026 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі 

головуючого - судді Щербини Н. О.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко В. А., 
заявника - ОСОБА_1 , 
представника заявника - адвоката Шаровського С. А., 
заінтересованої особи - ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Солоне Дніпровського (Солонянського) району Дніпропетровської області в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Солонянська селищна рада,  ОСОБА_2 , військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України про встановлення факту, 
В С Т А Н О В И В:

Представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Шаровський С. А. 19 лютого 2026 року в інтересах заявниці звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2023 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 з січня 2023 року проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , вели спільне господарство, проте не перебували у зареєстрованому шлюбі, а з 12 серпня 2025 року ОСОБА_3 був мобілізований до лав ЗСУ та 26 жовтня 2025 року зник безвісті під час ведення бойових дій. Тому заявниця просить вставити факт спільного проживання з ОСОБА_4 для реалізації своїх прав на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У судовому засіданні заявниця та її представник - адвокат Шаровський С. А. заяву підтримали та пояснили, що заявниця мешкала разом з ОСОБА_3 в період з січня 2023 року до моменту його мобілізації. У зареєстрованому шлюбі не перебували, але характер їх спільного проживання носив саме шлюбний, сімейний. 
Представник військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України згідно заяви просив проводити розгляд справи без його участі (а.с.55-57).
Представник Солонянської селищної ради згідно заяви просив проводити розгляд справи без його участі (а.с.61-62).
Заінтересована особа - ОСОБА_2 пояснила суду, що з 2001 року знайома з ОСОБА_3 , проживала з ним однією сім`єю з 2002 року по 2012 рік та мають спільну повнолітню дитину, проте відомості про батька дитини записані згідно ст. 135 Сімейного кодексу України. Сповіщення про зникнення безвісті ОСОБА_3 прийшло саме їй у зв`язку з тим, що в особовій справі ОСОБА_3 є контактні дані їх спільної- доньки ОСОБА_5 . Проти задоволення заяви ОСОБА_1 не заперечувала, проте вважала, що період їх спільного проживання в заяві вказаний не вірно, оскільки вони проживали разом з жовтня 2023 року, а не з січня 2023 року. Дійсно, перед мобілізацією ОСОБА_4 сторони проживали разом, а у заявниці в розпорядженні була банківська картка ОСОБА_4 та саме ОСОБА_1 передавала кошти для ОСОБА_5 на виконання розпоряджень ОСОБА_3 . 
Представник ОСОБА_6 - адвокат Хорошилов І. С. подав заяву, згідно якої вважав, що у справі наявний спір про право, оскільки ОСОБА_6 в період з 2002 по 2013 рік проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 , що свідчить про те, що ОСОБА_3 вже мав досвід створення сім`ї без реєстрації шлюбу, а тому питання про те, хто саме є членом його сім`ї - є спірним. Також вказував на те, що в провадженні Соборного районного суду м. Дніпра є справа про встановлення факту батьківства ОСОБА_3 відносно спільної дитини - ОСОБА_7 , що свідчить також про спір про право щодо кола осіб, які мають право на соціальні виплати. Крім того, встановлення факту проживання однією сім`єю безпосередньо вплине на права ОСОБА_6 щодо отримання соціальних виплат. Тому просив залишити заяву без розгляду. 
Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що є сусідкою заявниці та їй відомо, що заявниця проживала разом однією сім`єю з ОСОБА_3 з 2023 року по серпень 2025 року, коли його мобілізували. Проживали вони разом з матір`ю заявниці та її двома дітьми, ходили разом на роботу, вели спільне домашнє господарство. Потім якийсь час орендували житло окремо. 
Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю заявниці, пояснила суду, що з початку зими 2023 року ОСОБА_3 став жити разом з її дочкою, виконував домашню роботу, вели спільне господарство, а в серпні 2025 року його мобілізували. 
Свідок ОСОБА_10 , який є сином заявниці, пояснив суду, що його мати співмешкала разом з ОСОБА_3 з січня 2023 року. ОСОБА_3 допомагав матері по господарству, на городі, разом ходили на роботу в сад та свідок сприймав його як вітчима. 
Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що є старостою Башмачанського старостинського округу та йому відомо, що заявниця мешкала разом з ОСОБА_3 , а період їхнього спільного проживання в акті обстеження, який додано до заяви, вказав зі слів заявниці та сусідів, які мешкають поряд з заявницею. Перед підписанням акту він перевірив погосподарські книги на предмет спільного проживання. Свідку відомо, що заявниця проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. 
Вислухавши пояснення заявниці, представника заявниці, свідків, заінтересовану особу та її представника, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним. 
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Конституційним Судом України у рішенні від 03 червня 1999 року, № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
Згідно із частинами 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню, а при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.
Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.
Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.
За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.
З досліджених судом доказів встановлено, що заявниця на час спільного проживання з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком не перебувала, що підтверджується листом Дніпровського відділу державної реєстрації акті цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області від 27 березня 2026 року (а.с.60). 
Також судом встановлено, що ОСОБА_3 на час спільного проживання з заявницею у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою не перебував, що підтверджується листом Дніпровського відділу державної реєстрації акті цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області від 27 березня 2026 року (а.с.59). 
Заінтересована особа ОСОБА_6 та її представник - адвокат Хорошилов І. С. докази про визнання батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_7 , докази про спростування факту спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 , клопотання про зупинення розгляду справи до ухвалення рішення про визнання батьківства - суду не надали. 
Суд вважає, що проживання ОСОБА_3 з іншою жінкою в період до 2013 року, не перешкоджає розгляду питання про встановлення факту його спільного проживання однією сім`єю з іншою жінкою, зокрема із заявницею, через 10 років. Також подання до суду позову до ОСОБА_3 про встановлення факту його батьківства, не є перешкодою для розгляду справи про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки встановлення такого факту не впливає на права та обов`язки інших членів його сім`ї, в тому числі щодо отримання соціальних виплат, оскільки суд не вирішує питання про остаточне коло таких осіб. Питання про коло осіб, які мають право на отримання виплат у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 є особою, яка зникла безвісті, вирішується у відповідності з положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не судом. Тому суд вважає, що в даній справі відсутній спір про право з тих підстав, які вказані представником заінтересованої особи. Суд також не знайшов підстав для висновку про існування спору про право під час розгляду справи. 
Отже під час розгляду справи судом встановлено, що заявниця та ОСОБА_3 на час спільного проживання у зареєстрованому шлюбі з іншими особами не перебували. 
Згідно сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03 листопада 2025 року № 5355 (а.с.6), ОСОБА_3 під час бойового завдання зник безвісті 26 жовтня 2025 року в районі населеного пункту Новоекономічне Покровського району Донецької області. 
Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин від 11 травня 2026 року підтверджено факт того, що ОСОБА_3 зник на території бойових дій (а.с.125). 
Згідно відповіді Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області від 27 березня 2026 року, запис про смерть ОСОБА_3 в реєстрі актів цивільного стану не виявлено (а.с.58). 
Під час розгляду справи судом встановлено, що факт спільного проживання заявниці з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу підтверджується дослідженими письмовими доказами у їх сукупності а саме: актом обстеження від 29 грудня 2025 року, дослідженими судом фото, переписками з мобільного телефону, відео записами, спільними фото, на яких зафіксовано спілкування заявниці з ОСОБА_3 , які носять характер сімейного спілкування, показаннями свідків, які підтвердили суду, що характер відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був саме сімейним. 
Заявниця посилалася на те, що стала проживати з ОСОБА_3 з січня 2023 року, проте не змогла вказати суду точну дату. Також вважала, що проживала з ним до дня його мобілізації, а не до дня його зникнення безвісті. 
Частиною 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать , зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Отже, суд вважає, що встановлення цього факту необхідно заявниці для реалізації прав, передбачених вказаним законом, що не пов`язано з вирішенням майнового спору. Доказів на спростування доводів заявниці суду не надано.
Законом не визначено іншого порядку встановлення цього факту, а тому суд вбачає, що доводи заявниці знайшли своє підтвердження в суді, а доведеність факту проживання заявниці однією сім`єю, як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу у період з 31 січня 2023 рок, тобто з останнього дня місяця на який вказала заявниця за умови, що вона не вказала іншу точну дату та до 25 серпня 2025 року, тобто до дня мобілізації ОСОБА_3 . -- підлягають задоволенню.
В іншій частині заява, тобто в частині спільного проживання з січня 2023 року до 26 жовтня 2025 року задоволенню не підлягають, оскільки заявниця не довела факт спільного проживання саме з 01 січня 2023 року та не підтримала заяву в частині кінцевого строку спільного проживання.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 15, 76, 81, 89, 247, 293, 315, 319, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Заяву ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), заінтересовані особи: Солонянська селищна рада (52400, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с-ще Солоне, вул. Задернюка, буд. 3, код в ЄДРЮОФОПГФ - 04339652),  ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), військова частина НОМЕР_1 Національної Гвардії України ( АДРЕСА_3 , код в ЄДРЮОФОПГФ - 08803617) про встановлення факту - задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Башмачка Солонянського району Дніпропетровської області з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Дніпропетровськ однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 31 січня 2023 року по 15 серпня 2025 року, відмовивши в задоволенні решти заяви. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 22 червня 2026 року. 

Суддя Н. О. Щербина