Справа № 740/6361/25 
Провадження № 2/740/372/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2026 року       м. Ніжин   
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі
головуючого судді Шевченко І. М.,
за участі секретаря судового засідання Хомінець Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Лосинівської селищної територіальної громади в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом,
установив:
У листопаді 2025 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за ними - ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 право власності по 1/15 частині за кожним житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ніжині Чернігівської області.
Позов мотивовано тим, що вказаний будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Лосинівської селищної ради № 232 від 03.10.2025 року, станом на 15.04.1991 у домоволодінні, розташованому за адресою:  АДРЕСА_1 , мешкали: ОСОБА_5 – голова двору, ОСОБА_4 – дружина, ОСОБА_6 – дочка, ОСОБА_7 – дочка, ОСОБА_1 – син голови двору. Виходячи з того, що між ними не було угоди про зміну розміру часток, можна вважати, що їх частки були рівними, тобто кожен мав по 1/5 частини вищезазначеного будинку. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла дружина ОСОБА_4 , але за життя не оформила своїх спадкових прав на частину вищезазначеного будинку. 17 грудня 2012 року ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно на 4/5 частки вищезазначеного будинку. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями за заповітом у рівних частках є кожен з її дітей - позивачі. Державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, у зв`язку з виключенням із законодавства поняття «колгоспний двір». Позивачі як спадкоємці звернулися до суду для визнання права власності на частку вищезазначеного житлового будинку. 
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 13 січня 2026 року 10-30 год., яке в подальшому відкладено на 12 лютого 2026 року 10-00 год.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 лютого 2026 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду на 11 березня 2026 року 09-00 год, яке відкладено на 22 квітня 2026 року 12-00 год.
У судове засідання учасники справи не з`явилися.
У матеріалах справи міститься заява позивачів, в якій вони просили розглянути справу за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача – ОСОБА_8 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позову.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 25.10.2012, виданим Виконавчим комітетом Сальненської сільської ради, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві спільної часткової власності, власниками якого є ОСОБА_4 (1/5), ОСОБА_1 (1/5), ОСОБА_2 (1/5), ОСОБА_3 (1/5).
Відповідно до довідки Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області із погосподарської книги № 5 за 1991-1995 роки, номер об`єкта ПГО № 195 за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 15.04.1991 року в житловому будинку, який мав статус колгоспний двір, проживали та були зареєстровані: ОСОБА_5 – голова двору, ОСОБА_4 – дружина, ОСОБА_6 – дочка, ОСОБА_7 – дочка, ОСОБА_1 – син голови двору. 
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 , дружиною ОСОБА_5 є ОСОБА_4 . 
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .
За свого життя 09.03.2023 ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений старостою Сальненського старостинського округу Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області, за яким усе належне їй майно заповіла своїм дітям - позивачам у справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у рівних частках кожному.
Державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Кравченко А. Г. постановою від 08 жовтня 2025 року відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/5 частку у праві власності на вказаний житловий будинок, що належала ОСОБА_5 - чоловіку спадкодавця, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була дружина ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, оскільки право власності на вказану частку в майні не зареєстроване.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69).
За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.
Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.
Як передбачено ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відмова в оформленні права власності на спадкову частку в майні свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.
Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.
З урахуванням викладеного установлено, що позивачі є спадкоємцями за заповітом у рівних частинах після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та не оформила своїх спадкових прав на 1/5 частку в указаному будинковолодінні, яку прийнала після смерті свого чоловіка ОСОБА_1 , що ніким не оспорюється.
Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачами права власності на частку у вказаному будинковолодінні в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, отже, позов підлягає задоволенню. При цьому зі справи не вбачається, що в такому разі будуть порушені права та інтереси інших осіб.
Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76 - 81, 89, 247, 263 - 265 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Лосинівської селищної територіальної громади в особі Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом - задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ) право власності на 1/15 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ) право власності на 1/15 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_3 ) право власності на 1/15 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко