ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 913/266/20(442/1520/18) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Жукова С.В. - головуючого, Огородніка К.М., Погребняка В.Я.,

за участі секретаря: Купрейчук С.П.,

за участі представників судового засідання відповідно протоколу судового засідання від 10.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026

у справі № 913/266/20(442/1520/18)
за позовом  ОСОБА_1 
до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович,
про захист прав споживачів

у межах справи №913/266/20
за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮС-Металл"
до боржника Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія"
про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ: 

Історія справи

1. 13.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по депозиту в розмірі 33347,26 доларів США та 71262,50 євро, що станом на 13.03.2018 за курсом Національного Банку України (далі - НБУ) становила суму у розмірі 3136922 грн 07 коп.

2. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.03.2018 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" про захист прав споживача.

3. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10.08.2018 підготовче провадження у даній справі закрито, залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Романа Анатолійовича, призначено справу до судового розгляду по суті.

4. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2018 позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович, про захист прав споживача задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 заборгованість по депозиту в розмірі 33347,26 доларів США та 71262,50 євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 13.03.2018 становить 3136922 грн 07 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

5. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.09.2020 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" задоволено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2018 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович, про захист прав споживача відмовлено.

6. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.11.2021 рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2018 та постанову Львівського апеляційного суду від 10.09.2020 скасовано. Матеріали справи №442/1520/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" Оберемко Роман Анатолійович, про захист прав споживачів, вирішено передати до Господарського суду Луганської області, на розгляді якого перебуває справа № 913/266/20 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія".

7. Ухвалою Господарського суду Луганської області від 21.12.2021 справу №913/266/20(442/1520/18) прийнято до провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

8. Рішенням Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) позов задоволено частково; стягнуто з ПАТ "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу №10-2328355 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-2336449 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-1352139 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-2359921 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-1388431 від 25.09.2015 в розмірі 5597,55 доларів США; стягнуто з ПАТ "Українська інноваційна компанія" в дохід Державного бюджету України витрати зі сплати судового збору в розмірі 407,55 грн; в іншій частині позову відмовлено.

9. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) скасовано в частині стягнення з ПАТ "Українська інноваційна компанія" на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу №10-2328355 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-2336449 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-1352139 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-2359921 від 25.09.2015, договором про розміщення банківського вкладу №10-1388431 від 25.09.2015 в розмірі 5597,55 доларів США. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

10. Постановою Верховного Суду від 29.10.2025 Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 03.07.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) скасовано. Справу №913/266/20(442/1520/18) направлено на новий розгляд до Східного апеляційного господарського суду.

11. Суд касаційної інстанції у наведеній постанові зазначив, що Верховний Суд послідовно та неодноразово висновував, що ПАТ "Укрінбанк" та ПАТ "Українська інноваційна компанія" є однією й тією ж юридичною особою з одним й тим самим ідентифікаційним кодом 05839888, а зміни до статуту товариства не є реорганізацією в розумінні банківського законодавства і не впливають на обсяг прав та обов`язків відповідної юридичної особи щодо зобов`язань, які виникли до внесення відповідних змін до її статуту. Отже, такі зміни не спростовують наявність зобов`язань, які виникли за відповідними договорами. 
(постанови: від 11 серпня 2025 року cправа № 913/266/20(908/387/19); від 21 серпня 2025 року справа № 913/266/20(913/119/21); від 07 серпня 2025 року cправа № 913/266/20(913/111/21).
-Суд касаційної інстанції, також, зазначив, що суд апеляційної інстанції безпідставно не надав належної правової оцінки доводам і доказам, які стосуються обґрунтованості позову по суті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, а тому і не здійснив належного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції та дійшов передчасного висновку про скасування зазначеного рішення та відмові у позові.
-За висновками касаційного господарського суду, апеляційний господарський суд у оскаржуваній постанові фактично позбавив ОСОБА_1 отримати право "вирішення" спору судом та поставив під сумнів постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №442/1520/18, який визначив юрисдикцію для розгляду цієї справи - в порядку господарського судочинства господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень 
12. За результатами нового апеляційного розгляду, постановою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" 20 300,34 доларів США та 71 262,50 євро. Прийнято в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.
В іншій частині рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) залишено без змін.
Пункти 2, 3 резолютивної частини рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) викладено в наступній редакції:
" 2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (93404, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Сметаніна, буд.3-А; код ЄДРПОУ 05839888) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) суму банківського вкладу за договорами про розміщення банківського вкладу в розмірі 25 897,89 доларів США та 71 262,50 євро.
3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" (93404, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, вул.Сметаніна, буд.3-А; код ЄДРПОУ 05839888) у дохід Державного бюджету України судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 8 267,68 грн".

12.1. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимога позивача ОСОБА_1 до ПАТ "Українська інноваційна компанія" у частині стягнення сум банківського вкладу за договорами про розміщення банківського вкладу №10-1266221 від 01.07.2014, №10-1353196 від 29.05.2015, №10-1353853 від 03.06.2015 у загальному розмірі 18 320,34 доларів США та суми банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу №10-2325606 від 21.09.2015 у розмірі 71 262,50 євро є доведеною належними та допустимими доказами, а тому також підлягає задоволенню. 
- таких висновків суд другої інстанції дійшов, пославшись на те, що письмова форма договору банківського вкладу внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми банку; а відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13. До Верховного Суду від Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" надійшла касаційна скарга, у якій скаржник просить Суд скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 у справі №913/266/20(442/1520/18), а рішення Господарського суду Луганської області від 20.03.2025 у справі №913/266/20(442/1520/18) залишити в силі.
13.1. На виконання приписів пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України скаржник, як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України та вказує, що при ухваленні оскаржуваної постанови суд апеляційної інстанції застосував норми права, а саме пункт 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (в редакції станом на дати укладення договорів банківського вкладу), Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції станом на дати укладення договорів банківського вкладу), пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174; у редакції, чинній на момент укладення договорів банківського вкладу).
Скаржник вказує, що судом не враховано, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно- правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України) та посилається на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі, подані клопотання.

14. ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову залишити без змін.

Провадження у Верховному Суді

15. Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №913/266/20(442/1520/18) визначено колегію суддів у складі: Жукова С.В. - головуючого, Картере В.І., Огородніка К.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026.
16. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2026 оголошено перерву в судовому засіданні у справі № 910/762/25 за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.08.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 до 08 квітня 2026 року о 12:40 год. у приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. О.Копиленка, 6, зал № 330.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 

17. Заслухавши суддю-доповідача, представника Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія", дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти них, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на таке. 

18. Відповідно статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

19. Предметом касаційного розгляду є правомірність задоволення судом апеляційної інстанції вимоги позивача до ПАТ "Українська інноваційна компанія" в частині стягнення сум банківського вкладу за договорами про розміщення банківського вкладу №10-1266221, №10-1353196, №10-1353853 у розмірі 18 320,34 доларів США та суми банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу №10-2325606 у розмірі 71 262,50 євро.

20. Судом апеляційної інстанції встановлено такі обставини справи:
01.07.2014 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-1266221, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 13 920,34 доларів США. Найменування вкладу: "Фінансова щедрість", з процентною ставкою 11% річних; терміном розміщення до 31.08.2015; та можливістю автопролонгації.
19.02.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-2328355, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 2 940 доларів США. Найменування вкладу: "Привіт весні" з процентною ставкою 10,5% річних; терміном розміщення до 22.11.2015; та можливістю автопролонгації.
20.03.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-2336449, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 3 015,49 доларів США. Найменування вкладу: "Привіт весні", з процентною ставкою 9,5% річних; терміном розміщення до 23.11.2015; та можливістю автопролонгації.
27.05.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-1352139, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 2 000 доларів США. Найменування вкладу: "Тільки для своїх", з процентною ставкою 10% річних; терміном розміщення до 06.10.2015; та можливістю автопролонгації.
29.05.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-1353196, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 1 000 доларів США. Найменування вкладу: "Тільки для своїх", з процентною ставкою 10% річних; терміном розміщення до 08.10.2015; та можливістю автопролонгації.
03.06.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-1353853, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 3 400 доларів США. Найменування вкладу: "Тільки для своїх", з процентною ставкою 11% річних; терміном розміщення до 04.12.2015; та можливістю автопролонгації.
24.06.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-2359921, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 4 870,65 доларів США. Найменування вкладу: "Тільки для своїх", з процентною ставкою 10,5% річних; терміном розміщення до 25.09.2015; та можливістю автопролонгації.
21.09.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-2325606, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 71 262,50 євро. Найменування вкладу: "Тільки для своїх", з процентною ставкою 10% річних; терміном розміщення до 22.09.2016; та можливістю автопролонгації.
25.09.2015 між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрінбанк" укладено договір про розміщення банківського вкладу №10-1388431, на підставі якого позивач вклав, а ПАТ "Укрінбанк" прийняв вклад у розмірі 2 200,78 доларів США. Найменування вкладу: "Тільки для своїх", з процентною ставкою 11,75% річних; терміном розміщення до 26.09.2016; та можливістю автопролонгації.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за вищевказаними договорами про розміщення банківських вкладів у частині повної та своєчасної виплати банківських вкладів стало причиною звернення ОСОБА_1 з розглядуваним позовом до суду.

21. Судом апеляційної інстанції, також, встановлено, що наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок по вкладним рахункам позивача (т.1 а.с.177-185) підтверджується факт внесення позивачем на виконання умов договорів про розміщення банківського вкладу:
№10-2328355 від 19.02.2015 - 19.02.2015 грошових коштів у розмірі 2 940 доларів США; 
№10-2336449 від 20.03.2015 - 20.03.2015 грошових коштів у розмірі 3 015,49 доларів США; 
№10-1352139 від 27.05.2015 - 27.05.2015 грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США; 
№10-2359921 від 24.06.2015 - 24.06.2015 грошових коштів у розмірі 4 870,65 доларів США; 
№10-1388431 від 25.09.2015 - 25.09.2015 грошових коштів у розмірі 2 200,78 доларів США.

22. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до відомостей, наданих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (т.3.а.с.76, 76 зворот), останнім відповідно до ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ОСОБА_1 було виплачено відшкодування коштів за банківськими вкладами в загальному розмірі 200 000,00 грн., зокрема: 
02.03.2016 виплачено 117 434,51 грн., що за офіційним курсом Національного банку України становило 4 335,74 доларів США; 
15.03.2016 виплачено 82 565,49 грн., що за офіційним курсом Національного банку України становило 3113,63 доларів США.
Отримання виплат від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 не заперечується. 

23. З огляду на наведене, враховуючи здійснене Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відшкодування коштів за банківськими вкладами на загальну суму 7449,37 доларів США (4335,74 доларів США + 3113,63 доларів США), суд другої інстанції виснував, що вимога позивача ОСОБА_1 у частині стягнення з ПАТ "Українська інноваційна компанія" заборгованості за договорами банківського вкладу №10-2328355, №10-2336449, №10-1352139, №10-2359921, №10-1388431 на загальну суму 15 026,92 доларів США (2 940 доларів США + 3 015,49 доларів США + 2000 доларів США + 4870,65 доларів США + 2200,78 доларів США) підлягає задоволенню частково в розмірі 7577,55 доларів США (15 026,92 доларів США - 7 449,37 доларів США).

24. Суд апеляційної інстанції зазначив, що Господарський суд Луганської області, правильно встановивши обставини справи щодо укладення вищевказаних договорів про розміщення банківського вкладу, внесення на їх виконання позивачем грошових коштів та здійснення Фондом гарантування вкладів фізичних осіб часткового відшкодування коштів за банківськими вкладами, дійшов не обґрунтованого та арифметично помилкового висновку щодо суми, яка за вказаними вимогами позивача підлягає задоволенню (суд задовольнив 5 597,55 доларів США замість 7 577,55 доларів США). 

25. Щодо інших чотирьох договорів про розміщення банківського вкладу №10-1266221 від 01.07.2014, №10-1353196 від 29.05.2015, №10-1353853 від 03.06.2015, №10-2325606 від 21.09.2015 суд апеляційної інстанції з`ясував, що ПАТ "Українська інноваційна компанія" заперечуючи проти задоволення вимог за цими договорами вказувала, що за результатами проведеної інвентаризаційної перевірки відповідачем з`ясовано, що договори про розміщення банківських вкладів №10-2325606 від 21.09.2015 на суму 71 262,50 євро та №10-1266221 від 01.07.2014 на суму 13 920,34 доларів США на ім`я ОСОБА_1 в автоматизованій банківській системі ПАТ "Укрінбанк" Б-2 та інших паперових носіях відсутні. Під час огляду договорів №10-2325606 та №10-1266221, які були подані позивачем ОСОБА_1 до суду, були виявлені явні ознаки фіктивності, у зв`язку із чим Головою Правління ПАТ "Укрінком" на адресу Головного управління Національної поліції у Львівській області було надіслано повідомлення №1360/1В від 09.11.2018 про вчинене кримінальне правопорушення, в якому відповідач просив внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення невстановленими особами кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 190, 191, 358, 384 Кримінального кодексу України. Відповідач вважає, що депозитні договори №10-1266221, №10-1353196, №10-1353853, №10-2325606 між позивачем та відповідачем не укладалися. 

26. Приймаючи оскаржувану постанову, суд апеляційної інстанції врахував, що матеріали справи містять копії договорів про розміщення банківського вкладу, зокрема, №10-1266221 від 01.07.2014, №10-1353196 від 29.05.2015, №10-1353853 від 03.06.2015, №10-2325606 від 21.09.2015. На цих договорах наявний підпис "особи, яка залучила клієнта" та відтиск печатки банку. Означені договори оформлені таким самим чином, як і договори, укладення яких відповідачем не заперечується (№10-2328355 від 19.02.2015, №10-2336449 від 20.03.2015, №10-1352139 від 27.05.2015, №10-2359921 від 24.06.2015, №10-1388431 від 25.09.2015). Відсутність на частині договорів відмітки банку також і в графі "правильність та достовірність даних мною перевірені, ідентифікація клієнта проведена згідно існуючих нормативних документів Банку, справжність підпису Клієнта, що зроблений в моїй присутності, засвідчую" розцінено судовою колегією як неналежне виконання відповідальним працівником банку своїх обов`язків. 

27. Відсутність в автоматизованій банківській системі ПАТ "Укрінбанк" Б-2 та інших паперових носіях договорів про розміщення банківського вкладу, не підтверджена відповідачем жодними доказами, за наявності договорів про розміщення банківського вкладу в матеріалах справи, на переконання суду другої інстанції, не свідчить про неукладеність відповідних договорів, а може лише свідчити про недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту). 

28. Суд другої інстанції виснував, що на встановлення факту укладення договору банківського вкладу не впливає проведення відповідних облікових операцій по рахунках банку, оскільки, відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу. 

29. За таких обставин Східний апеляційний господарський суд дійшов до висновків про те, що між сторонами виникли правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту), в тому числі і за договорами №10-1266221 від 01.07.2014, №10-1353196 від 29.05.2015, №10-1353853 від 03.06.2015, №10-2325606 від 21.09.2015, в яких (правовідносинах) відповідач порушив зобов`язання щодо повернення вкладнику коштів.

30. Погоджуючись із висновками суду апеляційної інстанції щодо визнання вимоги позивача до ПАТ "Українська інноваційна компанія" в частині стягнення сум банківського вкладу за договорами про розміщення банківського вкладу №10-1266221, №10-1353196, №10-1353853 у розмірі 18 320,34 доларів США та суми банківського вкладу за договором про розміщення банківського вкладу №10-2325606 у розмірі 71 262,50 євро, колегія суддів виходить з такого.

31. Згідно з положеннями ст.ст.2, 4, 5 ГПК України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
32. Верховний Суд у своїх рішеннях звертав увагу на необхідності тлумачити умови договору contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party);
сontra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (див. постанови Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17, від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19.
33. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
34. Поняття «майно» в частині першій статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року). 
35. Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Першого протоколу і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 02 липня 2002 року).
36. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
37. Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).
38. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина друга статті 640 ЦК України).
39. У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (див. постанову Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
40. Реальним (від латинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії (див. постанову Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 355/385/17).
41. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
42. Верховний Суд України зазначав, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу (див. постанови Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12).
43. Велика Палата Верховного Суду вказувала, що:
оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми (див. п. 67, 68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц);
суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору (див. п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц);
оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Аналогічний правовий висновок Велика Палата Верховного Суду викладала у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (див. п. 7.67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц).
44. У постанові Верховного Суду від 02 червня 2025 року у справі № 306/44/22 зазначено, що: 
договір банківського вкладу є реальним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу);
парламентом у частині першій статті 1059 ЦК України розмежовано власне письмову форму (тобто коли вчиняється сторонами письмовий договір, який підтверджує внесення коштів вкладником) та замінники письмової форми договору банківського вкладу (зокрема, ощадна книжка, сертифікат чи інший документ, коли письмовий договір не вчинявся сторонами). Письмова форма договору банківського вкладу внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми банку;
оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу».
45. Наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц (провадження № 61-4447сво18)).
46. Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
47. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
48. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 183/4256/21 (провадження № 61-15813сво23)).
49. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
50. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
51. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
52. Процесуальні норми щодо обов`язку доказування і подання доказів передбачені статтею 74 ГПК України, відповідно до частин першої, третьої, четвертої якої, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
53. За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

54. З огляду на наведені норми права та висновки Верховного суду, які наведені у мотивувальній частині цієї постанови, суд касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції правильно застосував норму ч. 1 ст. 1059 ЦК України.

55. Оскільки, за висновками Верховного Суду від 02 червня 2025 року у справі №306/44/22, письмова форма договору банківського вкладу внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми банку, підстав для іншого тлумачення чи застосування норми ч. 1 ст. 1059 ЦК України права Верховний Суд не вбачає. 

56. Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що укладення кредитного договору відповідає вимогам щодо письмової форми, визначеної зазначеною нормою, а надані позивачем докази є достатніми для підтвердження дотримання таких вимог.

57. Отже, доводи касаційної скарги ПАТ "Українська інноваційна компанія" про неправильне застосування судом другої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про незаконність оскаржуваного судового рішення.
Висновки Верховного Суду
58. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України).
59. Відповідно до ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
60. Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої статті 308, статтею 309 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга ПАТ "Українська інноваційна компанія" підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова залишається без змін.
Розподіл судових витрат
61. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення Суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська інноваційна компанія" залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026 у справі №913/266/20(442/1520/18) залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді К.М. Огороднік

В.Я. Погребняк