ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року	Львів	Справа № 500/5725/25 пров. № А/857/54251/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року (головуючий суддя Грицюк Р.П.), ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в м. Тернопіль, у справі №500/5725/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №164450005629 від 31.07.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди навчання в професійно-технічному училищі № 27 м. Лохвиця з 01.09.1993 по 26.06.1996; до пільгового стажу за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників періоди роботи в ПАТ «Склоприлад» на посаді склодува з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з 23 липня 2025 року на підставі пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02 березня 2015 року.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 164450005629 від 31.07.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників періоди роботи на посаді склодува з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018, а також до страхового стажу період навчання в професійно-технічному училищі № 27 м. Лохвиця Полтавської області з 01.09.1993 по 26.06.1996. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.07.2025 про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. У стягненні решти судових витрат відмовлено. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу трудової книжки позивача та вищевказаних довідок убачається, що позивач у спірні періоди працювала склодувом з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018, а тому такий підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача. Крім того, наданими позивачем документами підтверджена зміна прізвища та доведено належність їй диплома про навчання, а тому суд відхилив доводи відповідача щодо не зарахування періоду навчання в професійно-технічному училищі № 27 м. Лохвиця з 01.09.1993 по 26.06.1996 з підстав того, що в дипломі зазначене прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » згідно паспортних даних. При цьому суд зазначив, що позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 не підлягають задоволенню, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, тому позов необхідно задовольнити частково та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 23.07.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Також суд у своєму рішенні дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що розмір витрат сплачених ОСОБА_4 , який здійснював підготовку та складання позовної заяви у заявленому розмірі 21000 грн не є співмірним із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) і зазначив, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг представника у сумі 3000 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 скасувати та в позові відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивує тим, що за результатами розгляду заяви позивачки до її страхового стажу не зараховано період навчання в професійно-технічному училищі №27 м. Лохвиця з 01,09.1993 по 26.06.1996, оскільки в дипломі зазначене прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » згідно паспортних даних, свідоцтво про шлюб не надано. До пільгового стажу не враховано періоди роботи з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018 згідно пільгової довідки ПАТ «Склоприлад» №515 від 24.06.2025, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 №637, а саме, довідка підписана заступником голови правління, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності повинні бути підписані посадовими особами підприємства (керівником, бухгалтером та начальником відділу кадрів) і засвідчені печаткою, документи, шо підтверджують право підпису не надано та відсутній підсумок пільгового стажу. На дату звернення за призначенням пенсії заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 50 років та у зв`язку із відсутністю пільгового та необхідного страхового стажу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на час розгляду заяви не встановлено. Також заперечує щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 23 липня 2025 року позивач звернулась до Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою та відповідними документами для призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. 
Право на пенсію за віком на пільгових умовах Позивач отримала відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
На момент звернення до пенсійного органу Позивач досягла пенсійного віку для призначення їй пенсії на пільгових умовах – 47 років 03 місяці. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 164450005629 від 31.07.2025 Позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. З даного рішення убачається таке: «Страховий стаж особи становить 19 років 03 місяці 21 день Результати розгляду документів, доданих до заяви:
до страхового стажу не враховано:
період навчання в професійно-технічному училищі №27 м. Лохвиця з 01,09.1993 по 26.06.1996, оскільки в дипломі зазначене прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає прізвищу « ОСОБА_3 » згідно паспортних даних, свідоцтво про шлюб не надано;
до пільгового стажу не враховано періоди роботи з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018, згідно пільгової довідки ПАТ «Склоприлад» №515 від 24.06.2025, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 №637, - довідка підписана заступником голови правління, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності повинні бути підписані посадовими особами підприємства (керівником, бухгалтером та начальником відділу кадрів) і засвідчені печаткою, документи, шо підтверджують право підпису не надано та відсутній підсумок пільгового стажу.
На дату звернення за призначенням пенсії заявниця не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 50 років та у зв`язку з відсутністю пільгового та необхідного страхового стажу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє.
Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Вимогами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 28.12.2007 року (далі - Закон № 1058-VI) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: зокрема чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, які рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/200 визнанні неконституційними) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, статтю 13 Закону № 1788-ХІІ викладено в іншій редакції, зокрема, пунктом «а» зазначеної статті передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п), затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України (далі КСУ) визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлює право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених у рішенні КСУ).
При цьому наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, а також загального страхового стажу.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20.
Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить, що умовами для призначення жінці пільгової пенсії за віком за Списком 1 відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VІІІ, є: 1) досягнення 45-річного віку; 2) зайнятість повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці; 3) наявність страхового стажу не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
При цьому, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області протиправно відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 , якій виповнилось 45 років, з посиланням на недосягнення пенсійного віку.
Стосовно незарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018, оскільки довідка не відповідає вимогам додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 12.08.1993 №637, апеляційний суд зазначає таке.
Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів - трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
З аналізу наведених норм убачається, що записи у трудовій книжці є достатнім і основним доказом підтвердження відповідного стажу роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).
Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.
Як убачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 15.04.1998, спірні періоди позивача з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018, підтверджено наступними записами:
- 25.02.2000 прийнята в цех хімлаборпосуди склодувом 2-го розряду – тимчасово на 3 місяці (запис №10);
- 01.10.2002 переведена склодувом 2-го розряду з постійним піддуванням і видуванням виробів не д-цю термосувенірів (запис №11);
- 23.04.2002 АТ «Склоприлад» відкритого типу перейменовано у ВАТ «Склоприлад» (запис №12);
- 31.12.2002 звільнена в зв`язку з переведенням в ДП «Сувенір» (п. 5 ст. 36 КЗпП) (запис №13);
- 01.03.2004 прийнята в цех термосувенірів склодувом, пов`язаним з постійним піддуванням і видуванням виробів 3 розряду (запис №16);
- 01.08.2004 переведена в апаратурний цех дільниця «Термопласт» склодувом, пов`язаним з постійним піддуванням і видуванням виробів 3-го розряду (запис №17);
- 01.09.2004 переведена в апаратурний цех дільницю «Лаборпосуд» склодувом, зв`язаним з піддуванням і видуванням виробів 3 розряду (запис №18);
- 04.01.2005 в зв`язку з реорганізацією перейменовано дільницю «Лаборпосуд» в апаратурний цех (запис №19);
- 01.11.2007 переведено склодувом, зайнятим постійним піддуванням і видуванням виробів 3 розряду (запис №20);
- 17.05.2010 згідно рішення загальних зборів акціонерів (протокол №18 від 25.03.2010), Відкрите акціонерне товариство «Склоприлад» перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Склоприлад» (запис №21);
- 14.07.2010 атестація робочого місця проведена (запис №22);
- 27.09.2012 звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП (запис №23);
- 25.11.2016 прийнята на роботу в апаратурний цех склодувом, зайнятим постійним піддуванням і видуванням виробів 3-го розряду (запис №26);
- 29.10.2012 атестація робочого місця проведена право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги на компенсації підтверджено згідно списку №1 (запис №27);
- 23.05.2017 згідно рішення загальних зборів акціонерів (протокол №26 від 19.04.2017), Публічне акціонерне товариство «Склоприлад» перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Склоприлад» (запис №28);
- 27.07.2017 атестація робочого місця проведена, право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги на компенсації підтверджено згідно списку №1 (запис №29);
- 25.09.2018 звільнено з роботи за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (запис №30).
Згідно Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, професія «склодуви, зайняті постійним піддуванням і видуванням виробів» відноситься до професії, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Робоче місце позивача за періоди роботи в ПрАТ «Склоприлад» на посаді склодува з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018 - атестовано за Списком № 1 у відповідності до вимог та в порядку передбаченому законодавством України, що підтверджується, зокрема, наступними доказами: 
1) Наказом АТ «Склоприлад» № 84а від 08.09.1998 «Про проведення атестації робочих місць»; 
2) Висновком Управління праці і соціальних питань Полтавської обласної державної адміністрації № 06-102 від 10.10.1998 «Про проведення експертизи якості проведення атестації робочих місць за умовами праці та правильності застосування Списків виробництв, робіт, професій, показників, згідно з якими призначаються пенсії за віком на пільгових умовах у АТ «Склоприлад»; 
3) Наказом АТ «Склоприлад» № 94а від 14.10.1998 «Про результати атестації робочих місць» та додаток до нього; 
4) Наказом ВАТ «Склоприлад» № 67 від 08.07.2002 «Про проведення атестації робочих місць»;
5) Наказом ВАТ «Склоприлад» № 130 від 30.10.2002 «Про результати атестації робочих місць» та додаток до нього; 
6) Висновком Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації Міністерства праці та соціальної політики України № 20 від 20.01.2003 «Про правильність застосування Списків виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у ВАТ «Склоприлад»; 
7) Наказом ВАТ «Склоприлад» № 63 від 16.04.2004 «Про призначення комісії по розслідуванню нещасних випадків невиробничого характеру та проведення атестації робочих місць» з Додатком до нього; 
8) Висновком Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації Міністерства праці та соціальної політики України № 337 від 24.12.2004 «Про правильність застосування Списків виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у ПАТ «Склоприлад»; 
9) Наказом ВАТ «Склоприлад» № 82 від 25.06.2007 «Про проведення атестації робочих місць»; 
10) Наказом ВАТ «Склоприлад» № 125 від 29.10.2007 «Про результати атестації робочих місць» та Додатком до нього; 
11) Висновком Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації Міністерства праці та соціальної політики України № 1 від 11.01.2008 «Про правильність застосування Списків виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у ВАТ «Склоприлад»; 
12) Наказом ПАТ «Склоприлад» № 51а від 20.05.2010 «Про проведення первинної атестації робочих місць»; 
13) Наказом ПАТ «Склоприлад» № 71 від 14.07.2010 «Про результати атестації робочих місць» та Додатком до нього; 
14) Висновком Головного управління праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації Міністерства праці та соціальної політики України № 239 від 03.11.2010 «Про правильність застосування Списків виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у ПАТ «Склоприлад»; 
15) Наказом ПАТ «Склоприлад» № 89 від 29.10.2012 Про результати атестації робочих місць та Додатком до нього; 
16) Висновком Департаменту праці та соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації Міністерства праці та соціальної політики України № 320 від 18.12.2012 Про правильність застосування Списків виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у ПАТ «Склоприлад»; 
17) Наказом ПрАТ «Склоприлад» № 88а від 22.06.2017 «Про проведення атестації робочих місць»; 
18) Наказом ПрАТ «Склоприлад» № 108 від 27.07.2017 «Про результати чергової атестації робочих місць» з Додатком до нього.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.
Як правильно встановив суд першої інстанції, згідно довідки ПрАТ «Склоприлад» №514 від 24.06.2025 позивач дійсно працювала:
- на AT «Склоприлад» (нині ПрАТ «СКЛОПРИЛАД») з 14.09.1999 (наказ №105 від 14.09.1999) по 24.02.2000 (наказ №26 від 24.02.2000);
- на ВАТ «Склоприлад» (нині ПрАТ «СКЛОПРИЛАД»): з 25.02.2000 (наказ №3 від 25.02.2000) по 31.12.2002 (наказ №252 від 30. 12.2002); з 01.03.2004 (наказ №20-к від 01.03.2004) по 27.09.2012 (наказ №85 від 27.09.2012);
- в ДП «Сувенір» (нині ПрАТ «СКЛОПРИЛАД») з 02.01.2003 (наказ № 1-к від 02.01.2003) по 29.02.2004 (наказ №2 від 29.02.2004);
- на ПрАТ «СКЛОПРИЛАД» з 25.11.2016 (наказ №127 від 22.11.2016) по 25.09.2018 (наказ №114 від 25.09.2018).
Судом встановлено, що згідно довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 24.06.2025, виданої ОСОБА_1 про те, що вона дійсно працювала повний робочий день на ПрАТ «Склоприлад» з тривалістю робочого дня 8 годин при п`ятиденному робочому тижні:
з 25.02.2000 по 30.09.2002 в цеху «Хімлаборпосуд» в якості склодува, зв`язаного з постійним піддуванням і видуванням виробів в скляному і фарфоро-фаянсовому виробництві, що передбачено списком №1 виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - розділ XV позиція І 150Ю1а-І8856 затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162;
з 01.10.2002 по 31.12.2002 в дільниці «Термосувенір» в якості склодува, зв`язаного з постійним піддуванням і видуванням виробів в скляному і фарфоро-фаянсовому виробництві, що передбачено списком №1 виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - розділ XV позиція 1150101а-18856 затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 1 1.03.1994 № 162;
з 01.03.2004 по 31.07.2004 в цеху «Термосувенір» в якості склодува, зайнятого постійним піддуванням і видуванням виробів в скляному і фарфоро-фаянсовому виробництві, що передбачено списком №1 виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових - розділ XV пункт 1 позиція 15.1 А затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36;
з 01.08.2004 по 27.09.2012 в апаратурному цеху в якості склодува, зайнятого постійним піддуванням і видуванням виробів в скляному і фарфоро-фаянсовому виробництві, що передбачено списком №1 виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - розділ XV пункт І позиція 15.1А затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36;
з 25.11.2016 по 25.09.2018 в апаратурному цеху в якості склодува, зайнятого постійним піддуванням і видуванням виробів в скляному і фарфоро-фаянсовому виробництві, що передбачено списком №1 виробництв, робіт, професій, показників, зайнятість яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах - розділ XV підрозділ 1 затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 4-61.
Таким чином, наведеними записами трудової книжки позивача та вищевказаними довідками підтверджується, що позивач у спірні періоди працювала склодувом з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Головне управління ПФУ в Тернопільській області протиправно відмовило позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи в ПрАТ «Склоприлад» з 25.02.2000 по 31.12.2002, з 01.03.2004 по 27.09.2012, з 25.11.2016 по 25.09.2018.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду навчання в професійно-технічному училищі № 27 м. Лохвиця з 01.09.1993 по 26.06.1996, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Таким чином, період навчання зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05.12.2019 у справі №513/1195/16-а, від 12.12.2019 у справі №683/1774/16-а, від 01.03.2021 у справі №127/1762/17).
Апеляційним судом встановлено, що згідно диплома серії НОМЕР_2 , виданого 27.06.1996, ОСОБА_5 з 01.09.1993 по 27.06.1996 навчалася в професійно-технічному училищі № 27 м. Лохвиця Полтавської області і отримала професію кравець (жіночого легкого одягу).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, вказано прізвище « ОСОБА_6 » після реєстрації шлюбу згідно актового запису від 07.09.1997 та наявні відомості про розірвання шлюбу від 20.11.2003.
29.10.2004 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 29.10.2004 серії НОМЕР_3 . Прізвище дружини після укладання шлюбу « ОСОБА_3 ».
Враховуючи в сукупності наведені документи, апеляційний суд вважає, що позивачем підтверджена зміна прізвища та доведено належність їй диплома про навчання, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання в професійно-технічному училищі № 27 м. Лохвиця з 01.09.1993 по 26.06.1996 та визнає його таким, що підлягає зарахуванню до страхового стажу.
За таких обставини, рішення Головного управління ПФУ в Тернопільській області № 164450005629 від 31.07.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 є протиправним та підлягає скасуванню та належним способом захисту порушеного права буде зарахувати спірні періоди та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем подано, зокрема: договір про надання юридичних послуг від 16.05.2025, додаткова угода №1 від 05.08.2025 до договору про надання юридичних послуг від 16.05.2025, диплом магістра за спеціальністю «Правознавство», рахунок від 05.08.2025, акт приймання-передання наданих послуг № 1 від 01.09.2025 до додаткової угоди №1 від 05.08.2025 до договору про надання юридичних послуг від 16.05.2025, платіжні інструкції від 18.08.2025 та 19.08.2025, та квитанції ПриватБанку.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Проаналізувавши надані послуги позивачу на предмет їх обсягу, складності, якості, співмірності, тривалості витраченого адвокатами часу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вартість послуг у 21000 грн є завищеними, оскільки такі не є співмірними із складністю справи та фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) та водночас присуджена сума судових витрат на професійну правничу допомогу 3000 грн. є такою, що обґрунтована та підпадає під критерій розумності з врахуванням часткового задоволення позову.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.01.2021 № 280/2635/20, відповідно до якого, за положеннями КАС України відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вирішуючи даний спір правильно визнав протиправним та скасував рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, зобов`язавши зарахувати спірний період та повторно розглянути подану заяву про призначення пенсії, визначивши розумну, пропорційну та співмірну суму витрат на правничу допомогу щодо предмета позову.
Оскільки сторони рішення суду в частині відмови в позові не оскаржують, то в силу приписів ст. 308 КАС України таке не є предметом апеляційного перегляду.
Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави часткового задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування, оскільки не впливають на законність судового рішення.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі №500/5725/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний