ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/1319/26	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді: Принцевської Н.М.
суддів: Діброви Г.І., Савицького Я.Ф.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань"
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026
у справі №916/1319/26 
за позовом Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань"
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Блек Сі Рів`єра” 
про припинення володіння нерухомим майном, усунення перешкод у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності
(суддя першої інстанції: Малярчук І.А., дата та місце прийняття ухвали: 23.04.2026, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У квітні 2026 року Громадська організація "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" (далі – Позивач, Організація) звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Блек Сі Рів`єра” (далі - Відповідач) про припинення володіння нерухомим майном, усунення перешкод у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що Громадська організація на підставі положень ст. 41, 50, 55 Конституції України, Конвенції про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля (далі - Орхуська конвенція), яка ратифікована Законом України № 832-XIV від 06.07.1999, ст. 293 Цивільного кодексу України, п.п. «а», «г», «и» ч. 1 ст. 9, ст. 21, 50 Закону України “Про охорону навколишнього природного середовища”, рішення Конституційного Суду України від 28.11.2013 № 12-рп/2013, положень статуту Організації, остання наділена правом на захист в судовому порядку, як власних екологічних прав та інтересів, так і екологічних інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області, від порушень вимог національного законодавства про охорону довкілля, а відповідний позов спрямований на припинення погіршення екологічного стану особливо цінних земель водного фонду (прибережних захисних смуг узбережжя Чорного моря), які перебувають під особливою охороною держави, в результаті їх протиправного вибуття із власності відповідної територіальної громади; спірні земельні ділянки належать до земель водного фонду та являють собою прибережні захисні смуги узбережжя Чорного моря; на спірних земельних ділянках розташовані Берегоукріплювальні споруди Відповідача, право власності на які як на окремий об`єкт нерухомого майна протиправно зареєстроване за ТОВ “Блек Сі Рів`єра”; протиправне набуття права власності Відповідачем на берегоукріплювальні споруди було формальною підставою для передачі спірних земельних ділянок у власність ТОВ “Блек Сі Рів`єра”; спірні земельні ділянки не можуть перебувати у приватній власності; берегоукріплювальні споруди не можуть бути зареєстровані за будь-якою особою як окремий об`єкт нерухомого майна, оскільки пов`язаність гідротехнічних споруд із землями водного фонду вказує на неможливість відокремлення цих об`єктів у цивільному обігу, а відповідно і на неможливість виникнення різних власників на них; метою даного позову, поданого в інтересах захисту як власних екологічних інтересів, і екологічних інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області, від порушень вимог національного законодавства про охорону довкілля і за своїм спрямуванням направлений на припинення погіршення екологічного стану особливо цінних земель водного фонду (прибережних захисних смуг узбережжя Чорного моря), які перебувають під особливою охороною держави, в результаті їх протиправного вибуття із власності відповідної територіальної громади. ефективним захистом власних екологічних прав та інтересів Організації та екологічних інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області, яке припинить триваючі порушення правового режиму відповідних земель водного фонду, буде повернення Спірних земельних ділянок у власність відповідної територіальної громади, що є неможливим без припинення реєстраційного підтвердження володіння відповідним майном ТОВ “Блек Сі Рів`єра”, адже саме за таких обставин усувається порушення вимог національного екологічного законодавства щодо правового режиму прибережних захисних смуг та їх належного еколого-правового захисту; Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області належним чином не захищає екологічні права та інтереси відповідної територіальної громади щодо спірних земельних ділянок. Більш того, саме поведінка та активні дії цього представницького органу призвели до вибуття спірних земельних ділянок із комунальної власності.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 позовну заяву Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" було повернуто через неусунення Позивачем недоліків позовної заяви визначених в ухвалі суду від 13.04.2026.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що Громадською організацією "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" не сплачено судовий збір у встановленому порядку та розмірі. Суд зазначив про відсутність правових та фактичних підстав для звільнення заявника від сплати судового збору у розмірі 1101568 грн або 868608 грн (за коефіцієнтом 0,8 при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі для пониження відповідного розміру ставки судового збору), визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а тому дійшов висновку, що клопотання Позивача про звільнення від сплати судового збору, викладене у заяві 21.04.2026, задоволенню не підлягає.
Суд дійшов висновку, що позов подано Громадською організацією з вимогами, які спрямовані, зокрема, на повернення земельних ділянок та припинення володіння майном. Такі вимоги, незалежно від їх формулювання, пов`язані з втручанням у майнову сферу та мають майновий характер або змішаний характер, що виключає можливість автоматичного застосування пільг щодо судового збору. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України “Про судовий збір”, сам по собі публічний інтерес, екологічна спрямованість позову або здійснення діяльності в інтересах суспільства не є самостійною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки така підстава прямо не передбачена законом. Водночас, звільнення від сплати судового збору є виключенням із загального правила, а тому підлягає вузькому тлумаченню та застосовується лише у випадках, прямо передбачених законом або належно доведених заявником. 
Не погоджуючись з такою ухвалою, Громадська організація "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 по справі № 916/1319/26 про повернення позовної заяви скасувати; матеріали позовної заяви направити до Господарського суду Одеської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Апелянт зазначає, що пред`являючи даний позов, який направлений на припинення володіння ТОВ “Блек Сі Рів`єра” нерухомим майном берегоукріплювальними спорудами Відповідача, а також на усунення перешкод у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельні ділянки із кадастровими номерами 5122786400:02:003:1864, 5122786400:02:003:1865, 5122786400:02:003:1862, 5122786400:02:003:1867, 5122786400:02:003:1860, 5122786400:02:003:1835, 5122786400:02:003:1834, 5122786400:02:003:0280, 5122786400:02:003:0281 до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області, із скасуванням державної реєстрації права власності Відповідача на ці земельні ділянки, Організація виходила із того, що всі відповідні позовні вимоги носять немайновий характер, у зв`язку з чим, за подання даного позову було сплачено 63 232 грн, як за 19 позовних вимог немайнового характеру.
Як зазначає Позивач, Організація по тексту позовної заяви чітко та однозначно виклала правову позицію про те, що заявлені у справі позовні вимоги відносно спірних земельних ділянок слід розглядати як негаторний позов, оскільки в силу прямих норм закону щодо правового статусу земель водного фонду та прибережних захисних смуг у них у будь-якому разі не може виникнути приватний власник, а відповідні ділянки обмежені у цивільному обороті. Тому у випадку фізичного зайняття обмежено оборотоздатних земель та оформлення речових прав на них відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати, як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права державної власності. Організація підкреслила, що наполягає на вирішенні заявлених позовних вимог саме як негаторних. Також Організація стверджує, що повноцінно обґрунтувала, чому застосування віндикаційних способів захисту є неправомірним за обставин даної справи, адже Організація виконує свої статутні завдання щодо захисту екологічних прав громадян, а не реалізує повноваження власника на витребування земельних ділянок.
Організація в обґрунтування своїх доводів та обраних способів захисту посилається на практику Великої Палати Верховного Суду щодо способу захисту прав власника земельної ділянки водного фонду, право власності на яку неправомірно зареєстровано за фізичною чи юридичною особою, або якщо земельна ділянка зайнята такою особою (зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, постанови Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 910/21329/17, від 05.10.2022 у справі №557/303/21, від 17.05.2023 у справі № 748/1335/20).
Апелянт зазначає, що відповідно до усталеної судової практики, в тому числі Верховного Суду, при пред`явленні позовних вимог негаторного характеру щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов`язання повернути майно, судовий збір сплачується як за позовні вимоги немайнового характеру.
Організація стверджує, що вона наводила посилання на судову практику Верховного Суду (постанови від 20.02.2026 по справі №910/4258/25, від 25.11.2025 по справі №916/1282/25) у справах, пов`язаних із позовами прокурорів в інтересах держави, в яких були заявлені позовні вимоги негаторного характеру, після набрання чинності Законом України “Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача” від 12.03.2025 № 4292-IX, де Верховний Суд робив однозначний висновок, що у випадку наполягання прокурора на розгляді позовних вимог саме негаторного (а не віндикаційного) характеру, суд має розглядати їх саме як негаторні. 
На переконання Апелянта, зауваження суду першої інстанції із приводу того, що зміст позовних вимог не дає можливості встановити, яке саме право Позивача або іншої особи порушено, не визначено суб`єкта такого права, оцінені Організацію, як фактичне висловлення наперед правової оцінки обставин справи та її вирішенням по суті на стадії прийняття позовної заяви. При цьому, позовна заява містить детальне обґрунтування: (а) правового статусу Організації, який наділяє її правом на захист в судовому порядку як власних екологічних прав та інтересів, так і екологічних інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області; (б) змісту порушеного права на безпечне довкілля, для захисту якого подається даний позов; (в) суб`єкту (носія) відповідних порушених екологічних прав.
Водночас, єдиним недоліком, через наявність якого було повернуто позовну заяву Організації, є відсутність доказів доплати судового збору в належному розмірі та відсутність підстав для задоволення клопотання Організації про звільнення від сплати (доплати) судового збору за подання даного позову.
Апелянт переконаний, що повертаючи позовну заяву із зазначених вище підстав, судом порушено норми процесуального права – ч. 1, п. 5 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 5, ст. 14, ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України та висновки щодо застосування цих норм права, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 07.11.2023 у справі № 909/869/22, а також неправильно застосовано норми процесуального права – ст. 4 Закону України “Про судовий збір” без урахування висновків щодо її застосування, які викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2026 по справі № 370/1781/20, від 26.11.2025 по справі № 914/3799/23, ухвалі Верховного Суду від 09.09.2025 по справі № 914/3799/23.
Позивач звертає увагу, що саме негаторний позов є належним та ефективним способом захисту екологічних прав суспільства у спірних правовідносинах, а суд не наділений повноваженнями на стадії відкриття провадження здійснювати перекваліфікацію спірних правовідносин, особливо із урахуванням що віндикаційний та негаторний позов є взаємовиключними, а неправильний вибір способу захисту є підставою для відмови у позові саме з мотивів неналежного способу захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 по справі №522/1029/18).
Апелянт вважає, що місцевий господарський суд, всупереч принципу диспозитивності господарського судочинства, самостійно перекваліфікував позовні вимоги Організації, які носять негаторний характер, на взаємовиключні до них позовні вимоги майнового характеру. Натомість, у відношенні спірних земельних ділянок, Організація продовжує наполягати на вирішенні їх саме в порядку негаторного позову.
У зв`язку з викладеним, в обставинах даної справи, виходячи із предмету заявленого позову, який носить негаторний характер у відношенні до спірних земельних ділянок, Організація зазначає, що судовий збір щодо цих позовних вимог підлягає сплаті не як за вимоги про витребування майна, а як за вимоги немайнового характеру.
Позивач також зауважує, що підставу даного позову становлять порушення вимог національного законодавства про охорону довкілля і за своїм спрямуванням направлений на припинення погіршення екологічного стану особливо цінних земель водного фонду (прибережних захисних смуг узбережжя Чорного моря), які перебувають під особливою охороною держави, в результаті їх протиправного вибуття із власності відповідної територіальної громади. Тобто, позов направлений не на захист безпосередніх майнових прав Позивача, а на захист екологічних прав та інтересів суспільства, і у випадку задоволення такого позову майновий стан Організації не зміниться за рахунок спірних земельних ділянок.
Крім того, Апелянт стверджує, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права – ч. 3 ст. 9 Орхуської конвенції та порушено норми процесуального права, а саме ст. 5, 8 Закону України “Про судовий збір” застосовано без урахування висновку застосування норм права, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2026 у справі № 925/1293/19.
Організація зауважує, що відносно даної справи наявний вагомий суспільний екологічний інтерес – забезпечення відновлення становища, що існувало до порушення вимог національного законодавства про охорону довкілля в результаті протиправного вибуття із власності територіальної громади особливо цінних земель водного фонду (прибережних захисних смуг узбережжя Чорного моря), які перебувають під особливою охороною держави, та, як наслідок, припинення погіршення екологічного стану цих особливо цінних земель. Відповідні обставини не є власним приватно-правовим інтересом Позивача, вони становлять інтерес суспільства та багатьох мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області.
Крім того, Апелянт зазначає, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, доводи якого, на переконання заявника, було безпідставно визнано необґрунтованими. Натомість, Організація вважає, що сукупність обставин викликає сумніви у неупередженості або об`єктивності судді.
Також Скаржником в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 у справі №916/1319/26 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/1319/26. 
06.05.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/1319/26. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 у справі №916/1319/26; відмовлено в задоволенні клопотання Громадській організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути апеляційну скаргу Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 у справі №916/1319/26 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 
15.05.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю “Блек Сі Рів`єра” надійшов відзив на апеляційну скаргу.
На переконання Відповідача, доводи Апелянта стосовно немайнового характеру заявлених позовних вимог суперечать висновкам Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду та, посилаючись на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, у постанові від 02.11.2022 у справі №922/3166/20, у постанові від 18.12.2019 у справі №522/1029/18, Верховного Суду у постанові від 05.11.2024 у справі №278/2607/24, зазначає, що наведене спростовує доводи Апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права – ч. 1, п. 5 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 5, ст. 14, ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України та висновків щодо застосування цих норм права, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 05.06.2019 у справі №909/452/18, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 07.11.2023 у справі № 909/869/22; неправильне застосування норми процесуального права – ст. 4 Закону України “Про судовий збір” без урахування висновків щодо її застосування, які викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2026 по справі № 370/1781/20, від 26.11.2025 по справі № 914/3799/23, ухвалі Верховного Суду від 09.09.2025 по справі № 914/3799/23.
Посилаючись на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 16.10.2024 у справі №757/34675/20-ц (п.3.11 Постанови), Відповідач зазначає, що доводи Апелянта, які стосуються ухвали Господарського суду Одеської області від 13.04.2026 у справі №916/1319/26 про залишення позову без руху, зокрема щодо розміру судового збору, не підлягають оцінці судом апеляційної інстанції.
Відповідач також звертає увагу, що звільнення від сплати судового збору (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності) перебуває у межах дискреції суду, а не є його обов`язком, що випливає з вимог Господарського процесуального кодексу України та Закону України “Про судовий збір”. Окрім того, на переконання Відповідача, оплата Позивачем судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 63 232 грн, а також судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 3328 грн, підтверджує наявність у останнього коштів.
З огляду на наведене, на переконання Відповідача, суд першої інстанції, встановивши, що Позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позову без руху, а саме - не сплачено судовий збір за подання позовної заяви у встановленому розмірі, дійшов заснованого на правильному застосуванні положень ст. 174 Господарського процесуального кодексу України висновку про наявність правових підстав для повернення позову.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з п.6 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку, ухвала суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).
Статтею 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції. Зокрема, частиною 2 статті 271 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 частини першої статті 255 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу про повернення позовної заяви, оскарження якої передбачено пунктом 6 частини першої статті 255 Господарського процесуального кодексу України, перегляд оскаржуваної ухвали суду першої інстанції підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів справи, 08.04.2026 Громадська організація "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Блек Сі Рів`єра” про припинення володіння нерухомим майном, усунення перешкод у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності.
У своїй заяві, Позивач просив суд:
1) припинити володіння ТОВ “Блек Сі Рів`єра” нерухомим майном, а саме: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 703694351227; тип об`єкта: Протизсувні та берегоукріплювальні споруди L=1.1 км, об`єкт житлової нерухомості: Ні; Опис об`єкта: мисова форма №1 (літ.А) - 0,9663га.; мисова форма №2 (літ.А1) - 0,4464га.; мисова форма №3 (літ.А2) - 1,8273га.; мисова форма №4 (літ.А3) - 0,4676га.; мисова форма №5 (літ.А4) - 4,9645га.; підпірна стінка літ.Б - 116п.м.; підпірна стінка літ.Б1 - 98п.м.; підпірна стінка літ.Б2 96м.п.; підпірна стінка літ.Б3 -105п.м.; дорога з`їзд №2 (літ.В) - 3150кв.м.; дорога з`їзд №4 (літ.В1) - 2257кв.м.; піщаний пляж №1 - 3507кв.м.; піщаний пляж №2 - 3050кв.м.; піщаний пляж №3 -2888кв.м.; піщаний пляж №4 3150кв.м.; дренаж четвертинного водоносного горизонту - 1321п.м.; дренаж №2 на позначці полки 27м.-30м. - 1085п.м.; дренаж №3 на позначці полки 21м.- 1054п.м.; дренаж №4 понтичного водоносного горизонту - 1620п.м.; дренаж №6 на позначці полки 6м. - 285п.м.; зливова каналізація з водоскидом зливових вод - 10674п.м., за адресою Одеська обл., Лиманський р., с. Фонтанка, бульвар Променад, 1, номер відомостей про речове право 22702486, шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про відсутність права із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи об`єкта нерухомого майна;
2) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 0,4766 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1864, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області; 
3) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 0,4766 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1864, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд;
4) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 0,1559 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1865, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області;
5) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 0,1559 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1865, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд;
6) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 0,7019 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1862, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області;
7) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 0,7019 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1862, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд;
8) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 0,0457 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1867, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області; 
9) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 0,0457 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1867, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд;
10) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 2,7291 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1860, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області; 
11) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 2,7291 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1860, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд;
12) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 0,0999 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1835, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області; 
13) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 0,0999 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1835, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд;
14) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 0,3602 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1834, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області;
15) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 0,3602 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:1834, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд;
16) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 0,9105 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:0280, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області. 
17) Скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 0,9105 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:0280, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд;
18) усунути перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:0281, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд, до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області;
19) скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ “Блек Сі Рів`єра” на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер 5122786400:02:003:0281, розташовану за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Фонтанка, цільове призначення – для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, вид використання: для обслуговування та експлуатації протизсувних споруд.
Також Позивач просив залучити Фонтанську сільську територіальну громаду Одеського району Одеської області в особі Фонтанської сільської ради Одеської області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Відповідача.
До позовної заяви Позивачем додано докази сплати судового збору у розмірі 63 232 грн, як за дев`ятнадцять вимог немайнового характеру (без застосування коефіцієнту 0,8 за подання до суду позовної заяви в електронній формі).
Ухвалою суду першої інстанції від 13.04.2026 залишено без руху позовну заяву від 08.04.2026; встановлено Позивачу строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для подання до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви, яка має містити: докази сплати судового збору у розмірі 1101568 грн або 868608 грн за коефіцієнтом 0,8 при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі для пониження відповідного розміру ставки судового збору; уточнення змісту позовної вимоги щодо припинення володіння ТОВ “Блек Сі Рів`єра” нерухомим майном.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху судом було зазначено, що зі змісту прохальної частини позовної заяви від 08.04.2026 за вх.№1355/26 вбачається, що Позивачем заявлено дев`ять позовних вимог майнового характеру, які за своєю правовою природою є віндикаційними, оскільки спрямовані на витребування конкретно визначених земельних ділянок з чужого незаконного володіння, а саме щодо усунення перешкоди у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельні ділянки 5122786400:02:003:1864, 5122786400:02:003:1865, 5122786400:02:003:1862, 5122786400:02:003:1867, 5122786400:02:003:1860, 5122786400:02:003:1835, 5122786400:02:003:1834, 5122786400:02:003:0280, 5122786400:02:003:028. 
Суд зазначив, що за позовні вимоги Позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 1164800 грн або 931 840 грн за коефіцієнтом 0,8 при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі для пониження відповідного розміру ставки судового збору, адже відповідно до наданих Позивачем витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку загальна нормативна грошова оцінка земельних ділянок 5122786400:02:003:1864, 5122786400:02:003:1865, 5122786400:02:003:1862, 5122786400:02:003:1867, 5122786400:02:003:1860, 5122786400:02:003:1835, 5122786400:02:003:1834, 5122786400:02:003:0280, 5122786400:02:003:028 складає 15614077,70 грн. Між тим, Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 63 232 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 10.03.2026, а отже, Позивач повинен доплатити ще 1101568 грн або 868608 грн за коефіцієнтом 0,8 при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Також суд у своїй ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначив, що вимога Позивача про припинення володіння не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права, оскільки володіння є фактичним станом, а не самостійним об`єктом речового права, який підлягає припиненню у судовому порядку. Водночас, Позивачем не конкретизовано, яке саме речове право Відповідача підлягає припиненню (право власності чи інше право), що унеможливлює встановлення предмета спору та належного способу його судового захисту. Крім того, зміст позовних вимог не дає можливості встановити, яке саме право Позивача або іншої особи порушено, не визначено суб`єкта такого права, за таких обставин, суд дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 162 Господарського процесуального кодексу України.
20.04.2025 Позивач подав до суду заяву про відвід судді Малярчук І.А., яка, з посиланням на практику ЄСПЛ, національних судів, висновків КРЄС та Бангалорські принципи поведінки суддів, мотивована тим, що у Позивача є сумніви у неупередженості судді Малярчук І.А., які полягають у її процесуальних діях судді по справі, зокрема: бажання створити Позивачу надмірні фінансові обмеження у доступі до суду при захисті екологічних прав суспільства, що повністю відтворює позицію Відповідача, для якого вкрай невигідний відповідний судовий процес, із самостійною зміною для цього із боку судді Малярчук І.А. змісту та характеру заявлених позовних вимог; небажання судді розглядати цю справу, де замість самовідводу суддя Малярчук І.А. постановляє ухвалу, в якій одночасно: 1) самостійно змінює зміст та характер позовних вимог для створення Позивачу надмірних фінансових обмежень у доступі до суду; 2) наперед робить висновки про необґрунтованість позовних вимог, відсутність порушеного права, на захист якого подано позов; недостатня професійна кваліфікація судді Малярчук І.А., першочергово в сфері екологічного права, незнання нею положень Орхуської конвенції та практики її застосування, сформульованої Верховним Судом.
Ухвалою суду у складі судді Малярчук І.А. від 21.04.2026 постановлено визнати заявлений Позивачем відвід судді Малярчук І.А. від розгляду справи № 916/1319/26 необґрунтованим.
Розпорядженням керівника апарату суду від 21.04.2026 № 64 відповідно до ч.3 ст.39 Господарського процесуального кодексу України призначено повторний автоматичний розподіл заяви про відвід судді, за результатами якого заяву розподілено для розгляду судді Бездолі Д.О.
При цьому, 21.04.2026 за вх. № 13830/26 Позивач звернувся до місцевого господарського суду із заявою про усунення недоліків, в якій просив суд, з посиланням на положення ст. 8 ЗУ “Про судовий збір” в частині встановлених судом недоліків в ухвалі від 13.04.2026 щодо доплати судового збору, звільнити ГО "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" від сплати судового збору у розмірі 1101568 грн, включаючи за ставкою 868608 грн при поданні документів в електронній формі, за подання даного позову.
Ухвалою від 22.04.2026 (суддя Бездоля Д.О.), розглянувши заяву Позивача за вх. ГСОО № 2-756/26 від 20.04.2026 про відвід судді Малярчук І.А. від розгляду справи № 916/1319/26, суд відмовив Громадській організації “Одеський обласний центр журналістських розслідувань” у задоволенні заяви за вх. ГСОО № 2-756/26 від 20.04.2026 про відвід судді Малярчук І.А. від розгляду справи № 916/1319/26.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 23.04.2026, яка є предметом апеляційного оскарження у даній справі, позовну заяву Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" було повернуто через неусунення Позивачем недоліків позовної заяви визначених в ухвалі суду від 13.04.2026 про залишення позовної заяви без руху.
Суд дійшов висновку, що позов подано Громадською організацією з вимогами, які спрямовані, зокрема, на повернення земельних ділянок та припинення володіння майном. Такі вимоги, незалежно від їх формулювання, пов`язані з втручанням у майнову сферу та мають майновий характер або змішаний характер, що виключає можливість автоматичного застосування пільг щодо судового збору. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України “Про судовий збір”, сам по собі публічний інтерес, екологічна спрямованість позову або здійснення діяльності в інтересах суспільства не є самостійною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки така підстава прямо не передбачена законом. Водночас, звільнення від сплати судового збору є виключенням із загального правила, а тому підлягає вузькому тлумаченню та застосовується лише у випадках, прямо передбачених законом або належно доведених заявником. 
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтями 55, 129 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", стаття 2 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд зазначає, що право на доступ до суду є одним із аспектів права на суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції та повинно бути "практичним та ефективним", а не "теоретичним чи ілюзорним" (Рішення ЄСПЛ від 04.12.1995 у справі "Беллє проти Франції"). Це міркування набуває особливої актуальності у контексті гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з огляду на почесне місце, яке в демократичному суспільстві посідає право на справедливий суд. Водночас, право на доступ до суду, закріплене у статті 6, не є абсолютним, воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до положень статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Стаття 14 Господарського процесуального кодексу України розкриває таку основну засаду (принцип) господарського судочинства як диспозитивність господарського судочинства та передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України). 
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити зокрема зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. 
Звертаючись до суду з позовом за захистом порушеного права, позивач відповідно до статті 162 Господарського процесуального кодексу України пропонує (викладає) в позові правову кваліфікацію спору, зокрема формулює в ньому спосіб захисту, який, на його думку, забезпечить відновлення такого права. При цьому процесуальний закон не вимагає посилання на законодавчу норму, яка передбачає цей спосіб захисту або дозволяє його застосувати.
До позовної заяви згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до п. 1 та п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
До позовних вимог немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці (такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) та у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.09.2023 у справі № 758/5118/21)
Позовною вимогою майнового характеру є вимога, яка підлягає вартісній оцінці. Крім того, вимога майнового характеру характеризується тим, що впливає на склад майна позивача в сторону збільшення (відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України»).
Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Нормами п. 2 і 3 ч. 1 ст. 163 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.
Частиною 3 ст. 6 Закону України “Про судовий збір” визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.
Як зазначалось раніше, Позивачем заявлено дев`ятнадцять позовних вимог щодо припинення володіння нерухомим майном, усунення перешкод у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності.
При цьому, Апелянт наполягає, що заявлені у справі позовні вимоги відносно спірних земельних ділянок слід розглядати як негаторний позов, оскільки в силу прямих норм закону щодо правового статусу земель водного фонду та прибережних захисних смуг у них в будь-якому разі не може виникнути приватний власник, а відповідні ділянки обмежені у цивільному обороті. Тому у випадку фізичного зайняття обмежено оборотоздатних земель та оформлення речових прав на них відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права державної власності. Крім того, Організація звертає увагу, що вона виконує свої статутні завдання щодо захисту екологічних прав громадян, а не реалізує повноваження власника на витребування земельних ділянок.
Судова колегія звертає увагу на те, що попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу (такий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2018 у справі № 902/1592/15, від 18.03.2019 у справі № 908/1165/17, від 05.06.2019 у справі № 909/452/18, від 26.01.2021 у справі № 923/722/19, від 26.09.2023 у справі № 910/2392/22, від 07.11.2023 у справі № 909/869/22).
Апелянт стверджує, що при пред`явленні позовних вимог негаторного характеру щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов`язання повернути майно, судовий збір сплачується як за позовні вимоги немайнового характеру.
Судова колегія погоджується з такими доводами Апелянта та зазначає, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 25.11.2025 у справі №916/1282/25, від 20.02.2026 у справі №910/4258/25, від 11.11.2025 у справі № 918/265/2), у даному випадку при пред`явленні негаторного позову щодо усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зобов`язання повернути земельні ділянки, судовий збір сплачується, як за позовні вимоги немайнового характеру (постанова Верховного суду по справі №370/1781/20, від 21.01.2025 по справі №904/6886/23, від 26.11.2025 по справі №914/3799/23).
Водночас, судова колегія звертає увагу на висновки викладені у постанові від 22.02.2024 у справі № 990/150/23, у якій Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.
До схожого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.09.2024 у справі №990/220/24, зазначивши про те, що суд не наділений повноваженнями при вирішенні питання про відкриття провадження у справі давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, належності, допустимості та достатності доказів, на які посилається позивач у позовній заяві, визначати належних учасників справи.
З огляду на викладене колегія суддів наголошує, що вирішення питання щодо правильного обрання позивачем способу захисту порушеного права, як і встановлення обґрунтованості позовних вимог, здійснюється судом не на стадії відкриття провадження у справі, а виключно за наслідками її розгляду по суті на підставі повної та всебічної оцінки доказів.
Судова колегія звертає увагу, що вимоги повернення земельних ділянок територіальній громаді випливають з вимог про скасування державної реєстрації права власності Відповідача на них, а тому, Позивач при сплаті судового збору за позовні вимоги про усунення перешкод у дотриманні правового режиму земель водного фонду та екологічних прав та інтересів суспільства в особі мешканців Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області шляхом зобов`язання ТОВ “Блек Сі Рів`єра” повернути земельні ділянки із кадастровими номерами 5122786400:02:003:1864, 5122786400:02:003:1865, 5122786400:02:003:1862, 5122786400:02:003:1867, 5122786400:02:003:1860, 5122786400:02:003:1835, 5122786400:02:003:1834, 5122786400:02:003:0280, 5122786400:02:003:0281 до комунальної власності Фонтанської сільської територіальної громади Одеського району Одеської області, із скасуванням державної реєстрації права власності Відповідача на ці земельні ділянки, повинен був сплатити судовий збір як за вимоги немайнового характеру, що ним і було зроблено.
Як було встановлено судом раніше, до позовної заяви Позивачем додано докази сплати судового збору у розмірі 63 232 грн, як за дев`ятнадцять вимог немайнового характеру (без застосування коефіцієнту 0,8 за подання до суду позовної заяви в електронній формі).
Разом з тим, місцевий господарський суд неправильно кваліфікував правову природу заявлених позовних вимог, що носять немайновий характер, як майнові вимоги, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про необхідність доплати судового збору за пред`явлення даного позову. 
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом було зроблено передчасний висновок щодо обрання Позивачем неналежного способу захисту, оскільки, як зазначалось раніше, суд не наділений повноваженнями давати оцінку обраному Позивачем способу захисту порушеного права на стадії відкриття провадження у справі, адже вирішення означеного питання здійснюється судом виключно за наслідками розгляду справи по суті.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права – ч. 3 ст. 9 Орхуської конвенції та порушення норм процесуального права - ст.5, 8 Закону України “Про судовий збір”, застосування цієї норми без урахування висновку про застосування норм права, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2026 у справі №925/1293/19, судова колегія зазначає наступне.
За приписами ст. 8 ЗУ "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:
- розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
- позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
У справі, що переглядається, суд першої інстанції відмовив Організації у звільненні від сплати судового збору з мотивів, що частиною 1 ст. 5 Закону України “Про судовий збір” встановлено вичерпний перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору, визначений законом і не підлягає розширеному тлумаченню. Громадські організації, у тому числі природоохоронного спрямування, не віднесені до такого переліку, а отже, не можуть вважатися особами, звільненими від сплати судового збору лише з огляду на характер їх діяльності чи мету звернення до суду. При цьому, суд першої інстанції не надав оцінки поданим Позивачем доказам, обмежившись формальним тлумаченням суб`єктного складу норми.
Судова колегія наголошує, що висновок суду про неможливість застосування статті 8 Закону України “Про судовий збір” до юридичних осіб без додаткового аналізу обставин конкретної справи - за висновками ЄСПЛ - не відповідає вимогам Конвенції, оскільки пропорційність обмеження доступу до суду має оцінюватися індивідуально з урахуванням фактичної можливості сплатити збір та наслідків відмови у такому доступі для права на судовий захист.
Характер порушення, встановленого ЄСПЛ (обмеження доступу до суду через непосильний судовий збір без оцінки майнового стану юридичної особи), ставить під сумнів результат національного провадження в частині повернення позовної заяви.
Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2026 №925/1293/19.
Крім того, судова колегія звертає увагу, що із моменту прийняття постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.01.2026 у справі № 925/1293/19, суди розпочали надавати юридичним особам пільги щодо сплати судового збору виходячи із майнового критерію та неможливості/непосильності сплати надвеликої суми судового збору.
Таким чином, висновки суду стосовно неможливості звільнення юридичної особи від судового збору суперечать останній практиці Верховного Суду.
При цьому, судова колегія звертає увагу, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру та звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до прийняття рішення у справі.
При цьому, питання про звільнення від сплати судового збору вирішується судом у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження наявності передбачених законом обставин, а також на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Судова колегія зауважує, що Позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору у розмірі 1 101 568 грн, (включаючи за ставкою 0,8 – 868 608 грн), розмір якого визначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, як доплату за майнові вимоги. 
Разом з тим, враховуючи, що суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги, що дев`ятнадцять вимог заявлених Позивачем є вимогами немайнового характеру, та Позивачем при зверненні з позовною заявою було сплачено судовий збір у необхідному розмірі, а тому відпали підстави для розгляду клопотання про звільнення Позивача від сплати судового збору, встановленого в ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху.
При цьому, судова колегія не приймає до уваги доводи Апелянта стосовно розгляду даної справи суддею, якій було заявлено відвід, оскільки ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.04.2026 у справі № 916/1319/26, яка набрала законної сили, відмовлено ГО “Одеський обласний центр журналістських розслідувань” у задоволенні заяви за вх. ГСОО № 2-756/26 від 20.04.2026 про відвід судді Малярчук І.А. від розгляду справи № 916/1319/26. При цьому, судом апеляційної інстанції у даній справі переглядається саме ухвала про повернення позовної заяви прийнята судом 23.04.2026.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Це означає, що суд не повинен підходити занадто формально до процесу та при першій ліпшій нагоді відмовлятися від розгляду спору, та таким чином фактично обмежувати право позивача на доступ до суду та розгляд його справи.
Суд апеляційної інстанції також наголошує, що відповідно до частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справ має застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) цим судом визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Беллет проти Франції" від 04.12.1995).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Суворе тлумачення національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).
Колегія суддів апеляційного господарського суду враховує, що у рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" ЄСПЛ зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Отже, допущені судом першої інстанції процесуальні порушення статей 162, 164, 174 Господарського процесуального кодексу України призвели до безпідставного повернення позовної заяви та до постановлення цим судом незаконної ухвали у цій справі, дійшовши помилкового висновку про наявність передбачених частиною 4 статті 174 Господарського України підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з невиконанням Позивачем у встановлений спосіб вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Зважаючи на наведене, ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки такий висновок зроблено судом без належної оцінки відповідних обставин справи та з неправильним застосуванням норм права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що зумовлює необхідність скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції у даній справі.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
За змістом пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до статті 280 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Частиною 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на зазначені норми чинного законодавства та зважаючи, що у даному випадку судом першої інстанції не було повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, наявні недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушено норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" підлягає задоволенню, а прийнята судом першої інстанції ухвала – скасуванню з передачею даної справи на розгляд до Господарського суду Одеської області.
Витрати зі сплати судового збору, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, підлягають розподілу судом першої інстанції за результатами розгляду справи по суті за загальними правилами, передбаченими статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 74, 129, 255, 269, 270, 271, 275, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Одеський обласний центр журналістських розслідувань" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 у справі №916/1319/26 задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Одеської області від 23.04.2026 у справі №916/1319/26 скасувати.
3. Матеріали справи №916/1319/26 направити до Господарського суду Одеської області для подальшого розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

Я.Ф. Савицький