УХВАЛА

08 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/10606/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г. М. - головуючого, Рогач Л. І., Краснова Є. В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи підприємця Фесюна Сергія Олеговича
на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 
за заявою Фізичної особи підприємця Фесюна Сергія Олеговича 
про перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 за нововиявленими обставинами у справі
за позовом Приватного акціонерного товариства ?Страхова компанія ?Уніка?
до Фізичної особи підприємця Фесюна Сергія Олеговича,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець Крамар Анатолій Васильович,
про стягнення страхового відшкодування,
ВСТАНОВИВ:
Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ ?СК ?Уніка?, позивач, страховик) звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Фесюна Сергія Олеговича (далі - ФОП Фесюн С. О., відповідач, скаржник) про стягнення страхового відшкодування у сумі 1 558 878,30 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем Приватному акціонерному товариству "Елопак-Фастів" (страхувальнику, вигодонабувачу) страхового відшкодування у зазначеній сумі на підставі договору добровільного страхування вантажів внаслідок настання страхової події - пожежі, через що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як власника транспортного засобу та особи відповідальної за завдану шкоду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.03.2024, позов задоволено.
Постановою Верховного Суду від 19.09.2024 зазначені рішення скасовано та передано справу на новий розгляду до суду першої інстанції, оскільки суди при кваліфікації спірних правовідносин помилково поєднали правовий режим суброгації та регресу. Натомість у спірних правовідносинах застосуванню підлягають саме норми статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування", водночас для правильного вирішення питання щодо стягнення суми завданої шкоди у порядку суброгації істотним є встановлення особи, відповідальної за заподіяння шкоди, а також наявності/відсутності права вимоги у особи, що одержала страхове відшкодування до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 у позові відмовлено.
Суд дійшов висновку, що відповідач не довів обставин, які звільняють його від відповідальності за втрату вантажу, що сталася під час перевезення. Водночас, дослідивши умови договору поставки між ПрАТ "Елопак-Фастів" і ТОВ "AZFPCo.LTD" та погодившись із запереченнями перевізника (відповідача), суд вважав, що попри те, що Приватне акціонерне товариство "Елопак-Фастів" є страхувальником і вигодонабувачем, страховик, який виплатив страхове відшкодування страхувальнику, а не власнику вантажу, позбавляється права на суброгаційну вимогу до особи, відповідальної за завдані збитки.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 рішення суду скасовано і позов задоволено.
Колегія суддів зазначила, що зміна власника вантажу в процесі перевезення не є причиною для відміни (припинення) договору страхування, здійсненого відправником, який застрахував ризики втрати вантажу під час перевезення, адже страхувався не вантаж, а відповідальність його втрати. Тому висновки суду першої інстанції про відмову у позові, що засновані на запереченнях відповідача, без аналізу змісту правовідносин, що виникли у правовідносинах добровільного страхування, є помилковими. 
Ухвалою Верховного Суду від 08.08.2025 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Фесюн С. О. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025.
25.03.2026 ФОП Фесюн С. О. подав до апеляційного господарського суду заяву про перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 за нововиявленими обставинами. 
Заява обґрунтована тим, що обставинами, які не були та не могли бути відомі заявнику при розгляді справи є претензії ПрАТ "Елопак-ФАСТІВ" до ФОП Крамара А. В. (експедитор пошкодженого вантажу) та претензії азербайджанської компанії "AZ FP CO LTD" до ФОП Крамара А. В. від 01.06.2022., про існування яких йому стало відомо зі справи №753/18652/25. На думку заявника, вирішуючи даний спір Північний апеляційний господарський суд не врахував, чи взагалі повинен був страховик сплачувати страхове відшкодування особі, яка не є постраждалою та яка не понесла жодних збитків (ПрАТ "Елопак-ФАСТІВ"). Факт реалізації свого права на відшкодування шкоди з боку потерпілого. компанії "AZ FP CO LTD" існував на час розгляду справи, однак був прихований позивачем та третьою особою. Ці обставини спростовують факти, покладені в основу апеляційного рішення, зокрема ті, що ПрАТ "Елопак-ФАСТІВ" мав право на отримання страхового відшкодування, що за собою тягне правомірність сплати страхового відшкодування, так як фінансовий наслідок безпідставності реалізації страховиком права вимоги в порядку суброгації. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026 у задоволенні заяви ФОП Фесюна С. О. про перегляд постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 за нововиявленими обставинами відмовлено повністю, зазначену постанову залишено в силі.
Ухвала мотивована тим, що наявність майнових претензій Компанії "AZ FP CO LTD" та ПрАТ "Елопак-ФАСТІВ" до ФОП Крамара А. В. (експедитор пошкодженого вантажу) не є нововиявленими обставинами до справи №910/10606/23. Так, під час розгляду даної справи колегія суддів зазначила, що ризик втрати вантажу підчас перевезення був застрахований вантажовідправником, а виплата страхового відшкодування була здійснена страховиком у межах правовідносин добровільного договірного страхування вантажу підчас перевезення. Відповідно до статті 27 Закону України ?Про страхування?, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відтак, не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже було оцінено господарським судом у процесі розгляду справи. Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.
18.05.2026 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ФОП Фесюн С. О. звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026, в якій просить зазначену ухвалу, яка перешкоджає провадженню у справі, скасувати та передати справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції. Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції розглянуто справу з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, перевіривши доводи, які викладені Фізичною особою-підприємцем Крамаром Анатолієм Васильовичем у запереченні проти відкриття касаційного провадження, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, виходячи з такого.
Відповідно до частини 1 статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
За змістом пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України однією із підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є наявність істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Відповідно до частини 2 статті 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Необхідно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту). Так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Також не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами. Не можуть визнаватися нововиявленими обставини, на які посилався учасник судового процесу в своїх поясненнях в суді будь-якої з інстанцій, або які могли бути встановлені судом у разі виконання вимог процесуального закону. Такі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1502/15, від 10.03.2020 у справі №910/10784/18.
Згідно із частиною 4 статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Тобто не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи. Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі. Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.
Частиною 5 статті 320 ГПК України визначено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 справі №726/938/18).
Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №127/10129/17 (пункт 26)).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №127/10129/17 (пункти 27, 28)).
Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2021 у справі №9901/819/18 (пункт 6.38)).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі ?Правєдная проти Росії?, від 06.12.2005 у справі ?Попов проти Молдови? №2).
Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття ?нововиявлені обставини?. ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.
Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26.06.2018 у справі ?Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України?, від 09.06.2011 у справі ?Желтяков проти України?).
Враховуючи викладене вище, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Заявник у якості нововиявленої обставини зазначав наявність майнових претензій Компанії "AZ FP CO LTD" та ПрАТ "Елопак-ФАСТІВ" до ФОП Крамара А.В. (експедитор пошкодженого вантажу), про які йому стало відомо лише під час розгляду справи №753/18652/25 Дарницьким районним судом міста Києва а позовом Приватного акціонерного товариства ?Страхова компанія ?Уніка? до Фесюна Сергія Олеговича, ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавловська Оксана Валеріївна про визнання недійсним договору дарування та скасування запису про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та після отримання відповідних документів.
Пунктом 2 частини 4 статті 320 ГПК України встановлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків у змагальності процесу, у тому числі і неподання до суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи не є нововиявленими обставинами (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2020 у справі №711/8648/16, від 06.04.2020 у справі №369/8770/14-ц).
Отже, заявник не довів наявності сукупності необхідних ознак існування нововиявлених обставин у розумінні пункту 1 частини 2 статті 320 ГПК України, що є необхідною умовою для перегляду судового рішення з підстав, визначених вказаною нормою.
Разом з тим, частина 2 статті 300 ГПК України імперативно вказує на відсутність у суду касаційної інстанції права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у судовому рішенні чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У поданій касаційній скарзі скаржником не наведено переконливих доводів щодо помилковості наведених висновків апеляційного господарського суду, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування. 
Саме лише прагнення скаржника здійснити переоцінку наявних у матеріалах справи доказів та перевірку обставин цієї справи з урахуванням його власних висновків щодо застосування апеляційним господарським судом норм права та оцінки поданих доказів не є достатньою підставою для перегляду судового рішення, ухваленого апеляційною інстанцією, у касаційному порядку, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц вказала, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
У пунктах 7.6- 7.8 Рішення Конституційного Суду України від 22.11.2023 у справі № 10-р(ІІ)/2023 вказано, що Європейський суд з прав людини послідовно обстоює позицію, що для розуміння змісту обмежень права на доступ до суду, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є потреба у врахуванні ролі касаційних судів та визнанні того, що умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги; застосування визначеного у національному праві критерію ratione valoris для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою з огляду на саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості. Верховний Суд як суд касаційної інстанції із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та вирішенні спорів. Тому внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі (Цивільному процесуальному кодексі України) підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою вирішення Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовчої практики.
З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку, що доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм процесуального права під час винесення оскарженої ухвали, оскільки документи, на які посилається заявник, за своїм змістом не спростовують обставин, які були покладені в основу судового рішення, а отже зазначені заявником обставини не можуть вважатися нововиявленими за своїм визначенням, не впливають на суть постанови Північного апеляційного господарського суду від 23.04.2025 у цій справі.
За змістом частини 2 статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП Фесюна С. О., оскільки правильне застосовування норм права судом попередньої інстанції під час прийняття оскарженого судового рішення є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень частини 6 статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 287 - 292, 293 ГПК України, 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №910/10606/23 за касаційною скаргою Фізичної особи підприємця Фесюна Сергія Олеговича на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 22.04.2026.
2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Л. І. Рогач

Є. В. Краснов