ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 липня 2026 року
м. Київ

справа № 369/6137/24
провадження № 61-3459св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Лідовця Р. А., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,

учасники справи:
позивач - керівник Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління, військової частини НОМЕР_1 ,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Верланова С. М., Нежури В. А.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У квітні 2024 року керівник Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління, військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
2. Ухвалою місцевого суду від 15 квітня 2024 року відкрито провадження у справі.
3. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року позовну заяву прокурора залишено без руху.
Залишаючи позовну заяву без руху, керуючись статтями 177, 185, 187 ЦПК України, суд вказав, що прокурором не додано до позовної заяви доказів, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінки (експертно-грошова оцінка земельної ділянки), яка здійснена у порядку, визначеному законом.
4. Ухвалою місцевого суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву прокурора залишено без розгляду.
Місцевий суд виходив із того, що прокурором не виконано вимог ухвали суду від 17 листопада 2025 року, тому наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
5. Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року апеляційні скарги керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону та Міністерства оборони України задоволено.
6. Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
7. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого суду та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходив із того, що оскільки прокурором заявлено позов саме про витребування майна у недобросовісного набувача, обов`язок попереднього внесення вартості спірного майна на депозитний рахунок суду не підлягав застосуванню на стадії вирішення питання щодо подальшого розгляду справи. Питання про добросовісність чи недобросовісність набувача може бути вирішене виключно за результатами дослідження доказів під час розгляду справи по суті.
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
8. У березні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .
9. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 березня 2026 року відкрито касаційні провадження у справі.
10. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 червня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
12. Підставою касаційного оскарження представник ОСОБА_1 , зазначає:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі №686/14711/21, від 07 травня 2025 року у справі №128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21, від 04 лютого 2026 року у справі № 554/10397/16-ц, від 12 червня 2024 року у справі № 910/20528/21;
суд не дослідив зібрані в справі докази;
наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
13. Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий суд правомірно залишив позовну заяву без руху, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують внесення на депозитний рахунок грошових коштів у розмірі вартості оцінки предмету позову.
14. Вважає, що апеляційний суд неправильно застосував норми права, що призвело до судового рішення, яке не відповідає вимогам закону.
15. У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення місцевого суду.
16. Підставою касаційного оскарження представник ОСОБА_2 , зазначає:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, від 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21, від 22 жовтня 2025 року у справі №243/2721/22, від 04 лютого 2026 року у справі 
№ 554/10397/16-ц; від 05 квітня 2023 року у справі №911/1278/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/10, 18 вересня 2025 року у справі № 922/82/20, від 11 березня 2025 року у справі № 922/647/22, від 17 серпня 2023 року у справі № 990/24/23, від 01 березня 2024 року у справі № 910/17615/20, від 02 червня 2025 року у справі №943/242/22, від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19;
суд апеляційної інстанції відповідно пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України був зобов`язаний зупинити провадження у справі №369/6137/24 до вирішення Конституційним Судом України справи №1-4/2025(373/25) за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року №4292-IX», а не здійснювати розгляд справи;
наявні підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
17. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що відповідачем до суду було подано відзив на позову заяву, в якому останній обґрунтовував свою добросовісність набуття спірного майна. Такі ж пояснення було надано і третьою особою.
18. Суд апеляційної інстанції скасував судове рішення місцевого суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги
19. У квітні 2026 року до Верховного Суду надійшли відзиви на касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 від військової частини НОМЕР_1 та керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, у яких вказано, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду не спростовують.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
20. У квітні 2024 року керівник Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України, Київського квартирно-експлуатаційного управління, військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.
21. Ухвалою місцевого суду від 15 квітня 2024 року відкрито провадження у справі.
22. Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року позовну заяву прокурора залишено без руху.
23. Ухвалою місцевого суду від 09 грудня 2025 року позовну заяву прокурора залишено без розгляду.
24. Постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року апеляційні скарги керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону та Міністерства оборони України задоволено.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2025 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Позиція Верховного Суду
25. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
26. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
27. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
28. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
29. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
30. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого суду та направляючи справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходив із того, що оскільки прокурором заявлено позов саме про витребування майна у недобросовісного набувача, обов`язок попереднього внесення вартості спірного майна на депозитний рахунок суду не підлягав застосуванню на стадії вирішення питання щодо подальшого розгляду справи. Питання про добросовісність чи недобросовісність набувача може бути вирішене виключно за результатами дослідження доказів під час розгляду справи по суті.
31. Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду з огляду на таке.
32. Законом № 4292-ІХ статтю 390 ЦК України доповнено частиною п`ятою такого змісту:
«5. Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.
Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.
Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
33. Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 4292-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:
нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;
нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.
34. Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону № 4292-IX частину четверту статті 177 ЦПК України доповнено абзацом другим такого змісту:
«У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».
35. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону України № 4292-IX).
36. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц підкреслено, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем.
37. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
38. Норма частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюється на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. Разом з тим, у разі подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача норми частини п`ятої статті 390 ЦК України не підлягають застосуванню.
39. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача судом може бути вирішене лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення, що, однак, не звільняє позивача від обов`язку визначити при зверненні до суду підстави позову, тобто чи майно витребовується у добросовісного чи недобросовісного набувача.
40. У разі встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов на підставі статті 387 ЦК України без застосування норм частини п`ятої статті 390 ЦК України, яка визначає порядок компенсації вартості майна добросовісному набувачеві (коли земельна ділянка належала державі (чи територіальній громаді), а останній набувач є добросовісним). Водночас у разі недоведення позивачем недобросовісності набувача і встановлення, що набувач є добросовісним, суд відмовляє у задоволенні позову, зокрема на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду.
41. Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор посилався на наявність підстав для витребування земельної ділянки у недобросовісного набувача.
42. Також на вказані обставини прокурор посилався у заяві, поданій на виконання вимог ухвали місцевого суду від 11 листопада 2025 року.
43. За встановлених у цій справі обставин суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку, що прокурор у цій справі пред`явив позов про витребування земельної ділянки у недобросовісного набувача, а отже, норми частини п`ятої статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, абзацу третього частини другої статті 185 ЦПК України у такому випадку не підлягають застосуванню при вирішенні питання про прийняття позову до розгляду. Питання про добросовісність/недобросовісність набувача суд може вирішити лише за результатами дослідження доказів у справі на стадії ухвалення судового рішення.
44. З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми статті 390 ЦК України, частини четвертої статті 177, частини одинадцятої статті 187 ЦПК України.
45. Доводи касаційних скарг про неправильне застосування апеляційним судом норм права відхиляються колегією суддів, оскільки спростовується вищевикладеним.
46. Посилання на те, що апеляційний суд був зобов`язаний зупинити провадження у справі відповідно пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України до вирішення Конституційним Судом України справи № 1- 4/2025(373/25), відхиляються колегією суддів, оскільки наслідки розгляду Конституційним Судом України вказаної справи можуть бути враховано в подальшому відповідно до положень статті 423 ЦПК України.
Щодо доводів касаційних скарг про наявність підстав для направлення справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду
47. У касаційних скаргах заявники порушили перед Верховним Судом питання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми.
48. Відповідно до частини третьої, четвертої, п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.
49. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
50. Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
51. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 
2018 року у справі № 757/172/16-ц (провадження № 14-475цс18), виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
52. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.
53. Водночас, на переконання колегії суддів, наведені заявниками обґрунтування у розумінні частини п`ятої статті 403 ЦПК України не є тими обставинами, що містять виключну правову проблему, вирішення якої є необхідним для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому у задоволенні клопотань про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідно відмовити.
54. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявниками норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
55. Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального процесуального права. 
56. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. У задоволенні заяв представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
2. Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.
3. Постанову Київського апеляційного суду від 12 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: Р. А. Лідовець

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Сердюк