Номер провадження: 22-ц/813/4647/26 
Справа № 522/26062/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2025 року, постановленого під головуванням судді Домусчі Л.В., повний текст ухвали складений 18 грудня 2025 року, у цивільній справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» про видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» (ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП») звернулося до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів по даній справі, в якій просило видати дублікати виконавчих листів №522/ 26062/21, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» заборгованості в сумі 578 470,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2022 року у задоволенні позову ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2022 року скасовано. Позов ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» заборгованість в сумі 578 470 грн.
Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
05 червня 2024 року Приморським районний судом м. Одеси було видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» заборгованості в сумі 578 470 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн., які на адресу стягувача були направлені поштою. Проте, вищевказані виконавчі листи на адресу ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» не надходили.
Оскільки, постанова Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року та додаткова постанова Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року на теперішній час не виконані, а виконавчі листи були втрачені під час пересилання, заявник звернувся до суду з зазначеною заявою.
УхвалоюПриморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2025 року заява ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» задоволена.
Виданий дублікат виконавчого листа на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року по цивільній справі №522/26062/21 за позовом ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виданого Приморським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» заборгованість в сумі 578 470 грн.
Виданий дублікат виконавчого листа на виконання додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року по цивільній справі №522/26062/21 за позовом ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виданого Приморським районним судом м.Одеси щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Г.М. звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову, якою відмовити у задоволені заяви, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, оскільки взяв до уваги не підтверджені доказами посилання позивача про втрату виконавчих листів поштою, не встановивши реального факту такої втрати через відсутність належних доказів та не надав оцінки суперечливій інформації в заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу, ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП», в інтересах якого діє адвокат Грищенюк Д.І. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, та вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, а саме те, що виконавчі листи були втрачені при пересиланні внаслідок їх направлення на помилкову адресу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Грищенюка Д.І.представника ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП», адвоката Гніздовської Г.М., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2022 року у задоволенні позову ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 16.10.2023 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2022 року скасовано.
Позов ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» заборгованість в сумі 578 470,00 грн.
Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 29.04.2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
17 травня 2024 року представник ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» звернувся до Одеського апеляційного суду з заявою про видачу виконавчого документу, яка була разом зі справою направлена до Приморського районного суду м. Одеси 20 травня 2024 року (а.с. 83 т. 3).
03.06.2024 року представник ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про видачу виконавчого документу, в якій просив видати виконавчі листи по даній справі на примусове виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16.10.2023 року та додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 29.04.2024 року (а.с. 84-85 т. 3).
Відповідно до відмітки на заяві, 05.06.2024 року Приморським районним судом м. Одеси були видані виконавчі листи (а.с. 84 т. 4).
В подальшому, представники ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» повторно зверталися до суду першої інстанції з заявами, в якій просили видати виконавчі листи по даній справі, посилаючись на те, що Приморським районний судом м. Одеси були видані виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» заборгованості в сумі 578 470,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., які на адресу стягувача були направлені поштою. Проте, вищевказані виконавчі листи на адресу ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» не надходили, а виконавчі листи були отриманні 02.01.2025 року невстановленою особою, а тому вважають, що вони були втрачені під час пересилання (а.с. 120-123, 124-125 т. 3).
Також судом встановлено, що відповідно до даних автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3», два виконавчих листа №522/26062/21 на адресу ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» (м. Київ, просп. Берестейський, 121В, оф. 206) за трекномером АТ «УкрПошта» №0610213837993 направлено 02.12.2024 року рекомендованим листом з повідомленням.
Задовольняючи заяву ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП», суд першої інстанції виходив із того, що виконавчі листи були втрачені під час пересилання, а також із того, що втрата виконавчого листа унеможливлює виконати постанову Одеського апеляційного суду від 16.10.2023 року та додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 29.04.2024 року.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
За змістом ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Відповідно до пункту 17.4 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Аналіз пункту 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дозволяє дійти висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.
Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 201/4043/19-ц (провадження № 61-18264св21), від 30 серпня 2022 року у справі № 757/14604/20-ц (провадження № 61-8111ск22), від 06 листопада 2019 року у справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18), від 23 вересня 2020 року у справі №127/2-3538/10 (провадження № 61-8969св20).
Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
Звертаючись до суду з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів, ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» посилалося на те, що виконавчі листи на адресу ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП» не надходили, оскільки були втрачені під час пересилання.
Судом встановлено, що відповідно до інформації із Автоматичної системи виконавчих проваджень вбачається, що виконавчі провадження (період відкриття 2024-2025 р.р.), за якими стягувачем є ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП», боржником – ОСОБА_1 відсутні.
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №263/4331/18 вказано, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06.
У рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року №3-рп/2010 у справі №1-7/2010 встановлено, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
У постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі №916/922/16 стверджується, що за встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката виконавчого листа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений виконавчий лист, у тому числі містити дату його видачі.
Натомість відсутність виконавчого листа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.
Факт відсутності виконавчих документів у стягувача/заявника та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що їх було втрачено (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, провадження №61-11034св19).
Суд дійшов вірного висновку, що за виконавчими листами щодо стягнення заборгованості у розмірі 578 470,00 грн. та стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем є ТОВ «Інвестиційна компанія «Агросоюз-РП», виконавчі дії не здійснюються у зв`язку з тим, що Товариством виконавчі листи не отримано, оскільки зазначені документи було втрачено під час пересилання судом на адресу стягувача поштою.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що втрата виконавчого листа по цивільній справі №522/26062/21 унеможливлює виконати постанову Одеського апеляційного суду від 16.10.2023 року та додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 29.04.2024 року.
На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги, що виконавчі листи були втрачені під час пересилання, а у суду відсутні відомості про вірогідність подвійного стягнення на користь позивача за вказаним виконавчим документом, або про зловживання ним своїми правами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про видачу дублікатів виконавчих листів.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Г.М. про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, оскільки взяв до уваги не підтверджені доказами посилання позивача про втрату виконавчих листів поштою, не встановивши реального факту такої втрати через відсутність належних доказів та не надав оцінки суперечливій інформації в заяві, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки видача дубліката втраченого виконавчого листа є необхідною умовою для завершення судового провадження.
У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частинами 1 та 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції, відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 15 травня 2026 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ М.М. Драгомерецький