КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2026 року справа №320/8080/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області щодо перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, із зарахуванням до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періоду роботи в наркологічному кабінеті КНП “Броварська Багатопрофільна Клінічна Лікарня” з 01.01.2004 по цей час у подвійному розмірі.
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 в наркологічному кабінеті КНП “Броварська Багатопрофільна Клінічна Лікарня” з 01.01.2004 по даний час до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, у зв`язку із чим перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2026 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2026 постановлено здійснювати розгляд (формування та зберігання) судової справи в електронній формі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 розпочала трудову діяльність 22.03.1982 на посаді фельдшера Броварської районної лікарні. З 22.01.2002 працювала у Броварській центральній районній лікарні на посаді фармацевта аптеки, а з 11.11.2003 і до теперішнього часу працює фельдшером наркологічного кабінету, який нині функціонує у складі КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня». Позивач вказує, що з 16.06.2010 їй було призначено пенсію по інвалідності. Після досягнення пенсійного віку вона звернулася до Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою від 22.07.2022 про перерахунок пенсії у зв`язку з переходом на інший вид пенсії. З 22.07.2022 позивач отримує пенсію за віком. За твердженням позивача, її повний страховий стаж становить 45 років 4 місяці 20 днів. Під час ознайомлення з матеріалами пенсійної справи вона встановила, що період її роботи не було зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач зазначає, що з 11.11.2003 по теперішній час працює на посаді фельдшера наркологічного кабінету консультативно-діагностичного центру КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», що підтверджується наказом № 321 від 04.11.2003. При цьому у відпустці без збереження заробітної плати, а також у відпустках для догляду за дитиною до трирічного та шестирічного віку вона не перебувала. ОСОБА_1 посилається на те, що за займаною нею посадою передбачено право на пенсійне забезпечення за Списком № 2 (розділ XXIV, позиція 24а-3) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461. Крім того, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота медичних працівників наркологічних відділень (кабінетів) підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі. На підтвердження зазначених обставин позивач вказує, що під час переходу на пенсію за віком подала до органу Пенсійного фонду довідку № 1509 від 25.07.2022, видану КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», яка міститься у матеріалах її пенсійної справи. Разом із тим, за твердженням позивача, період її роботи в КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» з 01.01.2004 по теперішній час не було зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі, що підтверджується довідкою про стаж, врахований для обчислення пенсії. У зв`язку з цим позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 13.01.2026 про зарахування зазначеного періоду роботи до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та про перерахунок пенсії. Як зазначає позивач, листом № 6528-4018/Г-02/8-1000/26 від 02.02.2026 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило, що пільговий порядок обчислення стажу роботи за період після 01.01.2004 застосовується виключно для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років, у зв`язку з чим відмовило у задоволенні заяви. Не погоджуючись із такою відмовою, ОСОБА_1 вважає, що її право на належне зарахування страхового стажу та відповідний перерахунок пенсії порушене, у зв`язку з чим звернулася до суду за захистом своїх прав.
20.03.2026 скеровано письмовий відзив, у якому відповідач вважає, що заявлений адміністративний позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області. Відповідно до матеріалів пенсійної справи, з 16.06.2010 позивач отримувала пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 22.07.2022, на підставі заяви позивача, її було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV. Страховий стаж позивача становить 45 років 4 місяці 20 днів та врахований по 31.12.2024. До страхового стажу зараховано всі документально підтверджені періоди. Водночас відповідач зазначає, що згідно з довідкою від 25.07.2022 № 1503, виданою КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», позивач у відпустці без збереження заробітної плати, а також у відпустці для догляду за дитиною до трирічного та шестирічного віку не перебувала. Відповідач посилається на статтю 60 Закону України № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах або відділеннях з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах або відділеннях охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. Разом із тим, відповідач зазначає, що відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними системи персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження такої системи — на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб. Оскільки Закон № 1058-IV набрав чинності 01.01.2004, відповідач вважає, що з цієї дати всі періоди страхового стажу враховуються в одинарному розмірі. На думку відповідача, з абзацу третього частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV випливає, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, яке діяло раніше, за період після 01.01.2004 застосовується виключно для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Відповідач також посилається на частину третю статті 24 Закону № 1058-IV, відповідно до якої страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. З огляду на це відповідач вважає, що на підставі статті 60 Закону № 1788-XII у подвійному розмірі можуть бути зараховані лише періоди роботи до 01.01.2004. Зарахування у подвійному розмірі стажу роботи після 01.01.2004 може мати місце лише при визначенні права на пенсію за вислугу років за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення». Відповідач не погоджується з доводами позивача про те, що чинність статті 60 Закону № 1788-XII та відсутність її скасування статтею 24 Закону № 1058-IV є підставою для зарахування спірного періоду до страхового стажу у подвійному розмірі. На обґрунтування цього відповідач посилається на абзаци перший і другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, якими передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону № 1058-IV. Відповідач зазначає, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. З урахуванням наведеного відповідач вважає, що підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача після 01.01.2004 у подвійному розмірі відсутні. Відповідач наголошує, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, яке діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. У зв`язку з наведеним відповідач просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін у провадженні судді Вісьтак М.Я. про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України). 
Фактичні обставини справи встановлені судом.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Броварським МВ ГУ МВС України в Київській області, дата видачі: 01.07.1997 року; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), розпочала трудову діяльність 22.03.1982 року в Броварській районній лікарні на посаді фельдшера. 
Із трудової книжки серії НОМЕР_3 встановлено, що позивач розпочала трудову діяльність 22.03.1982 у Броварській районній лікарні на посаді фельдшера. Записи трудової книжки також містять відомості про прийняття 22.01.2002 до Броварської центральної районної лікарні на посаду фармацевта аптеки, переведення 11.11.2003 на посаду фельдшера наркологічного кабінету поліклініки, а також про реорганізацію закладу охорони здоров`я та його подальше перейменування у Комунальне некомерційне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня».
З довідки Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» № 1509 від 25.07.2022 встановлено, що ОСОБА_1 працює у зазначеному закладі на посаді фельдшера наркологічного кабінету консультативно-діагностичного центру з 11.11.2003 по теперішній час на підставі наказу № 321-к від 04.11.2003. У довідці зазначено, що вона не перебувала у відпустці без збереження заробітної плати та у відпустці для догляду за дитиною до трирічного і шестирічного віку. Також у довідці зазначено, що за вказаною спеціальністю передбачено пенсійне забезпечення за Списком № 2, розділ XXIV, позиція 24а-3 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461, а також наведено відомості про реорганізацію та перейменування закладу охорони здоров`я.
Із протоколу (розпорядження) щодо призначення (перерахунку) пенсії № 932500142445 від 25.02.2025 встановлено, що ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У документі зазначено, що страховий стаж становить 45 років 4 місяці 20 днів, із яких до 01.01.2004 враховано 24 роки 5 місяців 2 дні, після 01.01.2004 — 20 років 11 місяців 18 днів. Документ також містить показники, використані для визначення розміру пенсії, та визначений після перерахунку розмір пенсійної виплати.
Із протоколу (розпорядження) щодо призначення (перерахунку) пенсії № 932500142445 від 14.01.2025 встановлено, що проведено перерахунок пенсії у зв`язку зі зміною стажу та заробітку відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У документі зазначено страховий стаж 45 років 1 місяць 20 днів, з яких до 01.01.2004 враховано 24 роки 5 місяців 2 дні, після 01.01.2004 — 20 років 8 місяців 18 днів.
Із протоколу (розпорядження) щодо призначення (перерахунку) пенсії № 932500142445 від 27.02.2026 встановлено, що проведено перерахунок пенсії у зв`язку з масовою індексацією заробітку. У документі зазначено страховий стаж 45 років 4 місяці 20 днів, з яких до 01.01.2004 враховано 24 роки 5 місяців 2 дні, після 01.01.2004 — 20 років 11 місяців 18 днів. Документ містить показники середньомісячного заробітку, коефіцієнта страхового стажу, складові розрахунку та визначений після перерахунку розмір пенсії.
Відповідно до форми РС-право (номер пенсійної справи 932500142445) судом встановлено, що документ сформовано щодо ОСОБА_1 при алгоритмі розрахунку «Пенсія за віком (ЗУ №1058)» та індивідуальному перерахунку «Зміна стажу та заробітку (абзац перший частини четвертої статті 42 Закону № 1058-IV)». Документ містить перелік періодів, зарахованих до страхового стажу, із зазначенням дат початку та закінчення кожного періоду, особливостей трудової діяльності, страхового стажу в одинарному та кратному розмірі. Окремо відображено період роботи з 11.11.2003 по 31.12.2003 як роботу в медичному закладі із посиланням на статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Загальний страховий стаж, визначений у документі з урахуванням перетину періодів, становить 45 років 1 місяць 20 днів.
Згідно з довідкою про стаж, врахований для розрахунку пенсії, встановлено перелік періодів трудової діяльності, які враховані до страхового стажу, із зазначенням дат їх початку та закінчення. У довідці окремо відображено період роботи з 11.11.2003 по 31.12.2003 як роботу в медичному закладі із посиланням на статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Загальна тривалість страхового стажу, зазначена у довідці, становить 45 років 4 місяці 20 днів.
08.01.2025 ОСОБА_1 звернулася із заявою про перерахунок пенсії ОСОБА_1 , зазначивши правовою підставою частину четверту статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 6528-4018/Г-02/8-1000/26 від 02.02.2026 встановлено, що Головним управлінням розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо зарахування стажу роботи у подвійному розмірі. У листі зазначено, що позивач перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду, отримувала пенсію по інвалідності з 16.06.2010, а з 22.07.2022 переведена на пенсію за віком. Також зазначено, що страховий стаж становить 45 років 4 місяці 20 днів та врахований по 31.12.2024, а до страхового стажу зараховано всі документально підтверджені періоди. У листі наведено посилання на статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зазначено, що пільговий порядок обчислення стажу роботи за період після 01.01.2004 застосовується виключно при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. 
ОСОБА_1 не погоджується з такими діями Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області, тому звернулась до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 4 Закону №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно ст. 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Статтею ст.60 Закону №1058-IV передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Водночас, п.4 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
При цьому, за змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії особам, визначеним абзацом першим пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначаються відповідно до норм цього Закону за умови досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Закон №1058-IV не містить положень, якими статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було б виключено, змінено чи визнано такою, що втратила чинність. Водночас пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються у випадках, визначених цим Законом, а закони та інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить Закону №1058-IV.
Тобто, ст. 24 Закону №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Крім того, пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугою років.
Згідно з статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Із записів трудової книжки серії НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 з 11.11.2003 по теперішній час працює на посаді фельдшера наркологічного кабінету Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня». Зазначені обставини також підтверджуються довідкою Комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» № 1509 від 25.07.2022, відповідно до якої позивач працює на посаді фельдшера наркологічного кабінету консультативно-діагностичного центру з 11.11.2003 по теперішній час.
Суд встановив, що відповідач не заперечує факту роботи позивача на посаді фельдшера наркологічного кабінету, її тривалості та належності відповідного закладу охорони здоров`я до закладів, на які поширюється дія статті 60 Закону №1058-IV. Спір між сторонами виник виключно щодо правового питання можливості застосування зазначеної норми після 01.01.2004.
Водночас, посилання відповідача на положення частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV суд відхиляє, оскільки наведена норма визначає порядок зарахування страхового стажу, однак не містить положень про припинення дії статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» чи виключення можливості її застосування.
За таких обставин суд вважає, що робота позивача на зазначеній посаді у відповідному закладі охорони здоров`я підпадає під дію статті 60 Закону №1058-IV, а відтак дає право на зарахування цього періоду роботи до стажу у подвійному розмірі.
Аналогічна правова позиція щодо спірних правовідносин викладена Верховним Судом у постановах від 22.12.2021р. у справі №688/2916/17, від 27.02.2020р. у справі №462/1713/17, від 23.01.2019р. у справі №485/103/17 та від 04.12.2019р. у справі №689/872/17.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, аналізуючи співвідношення положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначила, що Конституція України не передбачає можливості надання одному закону вищої юридичної сили щодо іншого закону або встановлення законом заборони законодавцю приймати інші закони, які регулюють однопредметні правовідносини. 
Велика Палата також звернула увагу на те, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому сам по собі факт прийняття Закону № 1058-IV не свідчить про припинення дії положень Закону № 1788-XII. 
Крім того, суд наголосив, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», він повинен був би виключити із цього Закону відповідні положення, чого зроблено не було. 
Таким чином, відмова відповідача у зарахуванні позивачу до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи з 01.01.2004 на посаді фельдшера наркологічного кабінету ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому є протиправною.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Дослідивши матеріали позову, положення законодавства України та детально оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на вище зазначене.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Суд враховує, що ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0, 8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 064,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № №7363-9897-1833-3328 від 20.02.2026, яка міститься у матеріалах справи.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.
На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10) про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Київській області щодо перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, із зарахуванням до страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періоду роботи в наркологічному кабінеті КНП “Броварська Багатопрофільна Клінічна Лікарня” з 01.01.2004 по цей час у подвійному розмірі.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області зарахувати період роботи ОСОБА_1 в наркологічному кабінеті КНП “Броварська Багатопрофільна Клінічна Лікарня” з 01.01.2004 по даний час до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, у зв`язку із чим перерахувати розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2026 року.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548, місцезнаходження: 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10).
5. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.