ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 червня 2026 року	Справа №160/22418/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луговської Г.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить прийняти рішення, яким визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297146-2410-0462-UA12020010000033698 за 2020 рік на суму 3327,16 грн.; №0297147-2410-0462-UA12020010000033698 за 2020 рік на суму 1324,80 грн.; №0297148-2410-0462-UA12020010000033698 за 2021 рік на суму 4611,00 грн.; №0297149-2410-0462-UA12020010000033698 за 2021 рік на суму 1836,00 грн.; №0297151-2410-0462-UA12020010000033698 за 2022 рік на суму 1989,00 грн.; №0297152-2410-0462-UA12020010000033698 за 2022 рік на суму 4995,25 грн.; №0297153-2410-0462-UA12020010000033698 за 2023 рік на суму 1517,15 грн.; №0297154-2410-0462-UA12020010000033698, за 2023 рік на суму 3810,22 грн.; №0297155-2410-0462-UA12020010000033698 за 2024 рік на суму 1607,72 грн.; та №0297156-2410-0462-UA12020010000033698 за 2024 рік на суму 4037,70 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що належні позивачу на праві часткової власності будівля кузні і побутове приміщення не здавалися/не здаються в оренду, лізинг, позичку. Відповідач безпідставно дійшов висновку, щодо невикористання об`єкта за функціональним призначенням "промислове виробництво" платником податків. А тому позивач стверджує про виконання всіх умов підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України щодо пільгового оподаткування промислового нерухомого майна.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Від відповідача засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив, в обґрунтування якого заперечує проти заявлених позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. З посиланням на позицію Верховного Суду у постанові від 15.05.2018 року № 806/2461/17, відповідач зазначає, що у разі, якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, як у випадку позивача, то в такому разі будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальних підставах. 
З посиланням на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (затверджений Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України, відповідач зазначає, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Так, відповідно до п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ (в редакції, що діяла у 2020 році) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (далі – Класифікатор), що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B – F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відтак відповідач дійшов висновку, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості - не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Відповідач стверджує, що обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
У відзиві відповідач посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені в постанові від 18.02.2021 року у справі №812/1800/18, в постанові від 31 січня 2018 року по справі 822/2624/16 та в постанові від 17 лютого 2020 року по справі №820/3556/17 та стверджує, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Зазначаючи про застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, відповідач вказує, що згідно з пунктом 8.4 розділу VIII Порядку № 1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою №20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою №20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
Відповідач вказує, що до контролюючого органу платник ОСОБА_1 інформацію про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП не надавав. Відтак, сам ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що на даних об`єктах здійснювався ремонт приміщень тому, враховуючи вищевикладене, відсутнє підтвердження використання зазначеного об`єкта нерухомого майна у виробничій діяльності, тому, об`єкти інші будівлі та споруди, які належить громадянину ОСОБА_1 , не підпадає під пп.«є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.
Від позивача засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої вказує, що згідно відомостей з технічної документації належного позивачу нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії яких було додано до позовної заяви, де позначені чіткі назви приміщень – «будівля кузні» та «побутове приміщення», які саме складають єдиний виробниче-промисловий комплекс i мають функціональне призначення – промислове виробництво (код 1251). Контролюючий орган (відповідач по справі) не мав підстав i повноважень самовільно змінювати тип об`єкта.
Позивач акцентує увагу, що спірним у цій справі є питання правомірності нарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, а не нежитловa нерухомість, як стверджує відповідач.
Позивач звертає увагу на безпідставність посилань відповідача на перелічені правові позиції, оскільки не враховано змін Податкового кодексу України, а саме – Закон №466-IX від 2020 року.
Позивач звертає увагу, що відповідач заперечує щодо можливості застосування до позивача податкової пільги за положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, нібито за невикористання об`єктів нерухомості за функціональним призначенням.
Однак, позивач вважає заперечення відповідача неправомірними з огляду на таке.
Відповідач не бере до уваги факт декларування прибутків в 2020-2021 рр за основним видом підприємницької діяльності позивача за КВЕДом: 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів» за місцем розташування об`єктів промислової нерухомості. Позивач вважає отримання ним прибутку хоча i є непрямою, але все ж таки ознакою виробничої діяльності. 
Між тим, відсутність прибутку (збитковість) не може свідчити про непровадження виробничої діяльності. Проте, відповідач посилається на податкову звітність платника податків (позивача) за 2022-2024 рр. з нульовими показниками як на підтвердження непровадження виробничої діяльності. На що позивач звертає увагу, що вироблена за цей період продукція не була реалізована, тому й не було прибутку. Це обумовлено зниженням попиту і труднощами збиту в умовах воєнного стану.
До того ж, у 2022– 2024 рр. позивач проводив ремонт та модернізацію. Це підтверджує активне збереження промислової функції.
Позивач звертає увагу на надані копії Актів здачі-приймання робіт (надання комунальних послуг) за 2022-2024 рр, які підтверджують провадження виробничої діяльності об`єктів промислової нерухомості.
Щодо ненадання позивачем інформації про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП (яке мало відбутися ще в 2014-2015 рр), ОСОБА_1 стверджує, що це жодним чином не свідчить про нездійснення господарської діяльності в 2020-2024 рр, як не свідчить про це i відсутність касового апарату та найманих працівників.
Позивач звертає увагу, що надав суду обґрунтовані докази (техдокументацію, технічні паспорти, фото, акти, комунальні довідки). Контролюючий орган не провів жодного фактичного дослідження, базуючись лише на автоматичній системі та деклараціях платника податків, у той час, як повинен надавати чіткі, достовірні докази, які ґрунтуються на фактах.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи та надані докази, суд виходить з наступного. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 12.09.2001 року, основний вид підприємницької діяльності за КВЕД: 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів», додатковими - КВЕД: 29.32 «Виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів», КВЕД: 29.32 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів», тобто діяльність, яка класифікується у секціях B–F КВЕД ДК 009:2010.
Позивач здійснює господарську діяльність за означеними КВЕДами. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.03.2025, у власності позивача, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають: будівля кузні літ.Е-1, загальною площею 61,2 кв.м., та частина мостіння літ.І площею 369,0 кв.м. (дата державної реєстрації права власності – 06.04.2015), а також побутове приміщення літ.Ж-2, загальною площею 153,7 кв.м., та частина мостіння літ.І площею 60,0 кв.м. (дата державної реєстрації права власності – 19.05.2015).
В матеріалах справи наявні копії:
- технічного паспорту на виробничий будинок будівля кузні літ.Е-1 та споруди;
- технічного паспорту на виробничий будинок побутові приміщення літ.Ж-2 та мостіння І.
Згідно позовної заяви та доданих до неї документів, нерухомість розташована на території промислової бази і в цілому складає єдиний виробничо-промисловий комплекс, що відноситься до класу «Промислові будівлі» (код 1251) Класифікатора будівель та споруд НК 018-2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573. Його функціональне призначення – промислове виробництво (код 1251), підтверджується технічною документацією об`єкта нерухомості та записами в ЄДР. Належні позивачу будівля кузні і побутове приміщення не здавалися/не здаються в оренду, лізинг, позичку. Тобто, позивач наполягає, що ним, як платником податків виконуються усі умови підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України щодо пільгового оподаткування промислового нерухомого майна.
Так, за даними інформаційно-комунікаційної системи контролюючого органу, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області (Дніпровська ДПІ) як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Разом з тим, відповідно до пп.266.7.2 та пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України, ГУ ДПС, в автоматичному режимі сформовані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297147-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 1324,80 грн. за податковий період 2020 рік; 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297146-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 3327,16 грн., за податковий період 2020 рік; 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297149-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 1836,00 грн., за податковий період 2021 рік;
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297148-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 4611,00 грн., за податковий період 2021 рік; 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297152-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 4995,25 грн., за податковий період 2022 рік; 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297152-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 1989,00 грн., за податковий період 2022 рік; 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297154-2410-0462-UA12020010000033698 за на суму 3810,22 грн., за податковий період 2023 рік; 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297153-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 1517,15 грн, за податковий період 2023 рік; 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297155-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 1607,72 грн., за податковий період 2024 рік; 
- податкове повідомлення-рішення від 04.04.2025 року №0297156-2410-0462-UA12020010000033698 на суму 4037,70 грн., за податковий період 2024 рік. 
Вказані податкові повідомлення-рішення контролюючим органом направлено на податкову адресу ОСОБА_1 .
Позивач, не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, 13.05.2025 року звернувся до ДПС України із скаргою.
Керуючись главою 4 ПК України, рішенням від 11.07.2025 року 20025/6/99-00-06-01-02-06 Державна податкова служба України залишила без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 04.04.2025 року №0297151-2410-0462-UA12020010000033698, №0297153-2410-0462-UA12020010000033698, №0297156-2410-0462-UA12020010000033698, №0297146-2410-0462-UA12020010000033698, №0297148-2410-0462-UA12020010000033698, №0297152-2410-0462-UA12020010000033698, №0297149-2410-0462-UA12020010000033698, №0297154-2410-0462-UA12020010000033698, №0297155-2410-0462-UA12020010000033698, №0297147-2410-0462-UA1202001000, а скаргу без задоволення. 
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та безпідставними, позивач звернувся до суду з відповідною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовано Податковим кодексом України (далі ПК України).
Відповідно до підпункту 12.4.1 пункту 12.4 статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад, військових адміністрацій та військово-цивільних адміністрацій щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 14.1.129-1. пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться:
а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;
б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;
в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;
г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;
ґ) будівлі промислові та склади;
д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);
е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;
є) інші будівлі.
Порядок справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначено ст.266 ПК України.
Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України встановлено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно із положеннями пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України, що об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Виходячи із тлумачення вищевказаної норми ПК України необхідно вказати, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Базою ж оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).
Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно з пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Кожен із визначених пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України буквених підпунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и"), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо.
Ставка податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються в залежності від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості (пп.266.5.1 ПК України), а об`єкт оподаткування залежить від виду діяльності та типу будівель чи споруд за ДК 018-2000 (п.266.2 ПК України) (постанови Верховного Суду у справах №826/1338/17, №500/90/19).
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, належать будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Згідно ДК 009:2010 економічна діяльність процес виробництва продукції (товарів і послуг), який здійснюють з використанням певних ресурсів: сировини, матеріалів, устаткування, робочої сили, технологічних процесів тощо. Економічну діяльність характеризують витрати на виробництво, процес виробництва та випуск продукції. Класифікація видів економічної діяльності (КВЕД) є складовою ДК 009:2010, згідно з яким процес промислового виробництва це процес перероблення (механічного, хімічного, ручного тощо), який використовують для виготовлення нової продукції (споживчих товарів, напівфабрикатів чи засобів виробництва), оброблення товарів, які були у використанні, надання промислових послуг і який класифікують у секціях B «Добувна промисловість та розроблення кар`єрів», C «Переробна промисловість», D «Постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря», E «Водопостачання; каналізація, поводження з відходами» та F «Будівництво». Промисловість у розумінні економічної теорії це провідна галузь господарства, яка об`єднує підприємства, що виробляють електроенергію, знаряддя праці, предмети побуту, забезпечує потреби в паливі, сировині, матеріалах та різноманітних товарах.
Верховний Суд у постанові від 11.05.2023 року у справі № 440/359/20 вказав, що чинним на час виникнення спірних правовідносин законодавством передбачена преференція, яка полягає у виключенні з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, таких об`єктів, як будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, якщо вони беруть участь у господарській діяльності власника об`єктів нерухомості як виробничі одиниці.
Отже, з вказаної норми вбачається, що для звільнення суб`єкта оподаткування від сплати податку на майно, відмінне від земельної ділянки на підставі підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України має бути наявність двох обов`язкових складових:
- об`єкт повинен належати до будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 (НК 018:2023 з 16.03.2024);
- об`єкт повинен використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаватися їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до національного класифікатора НК 018:2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16.02.2023 року №3573, який набрав чинності 01.01.2024, у НК 018:2023 використовуються терміни, визначені Європейським класифікатором типів споруд, а саме:
Будівлі це криті споруди, які можуть використовуватися окремо, побудовані для постійних цілей, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів.
Нежитлові будівлі це споруди, які переважно використовуються або призначені для нежитлових цілей. Якщо не менше половини загальної корисної площі використовується для житлових потреб, будинок належить до житлових.
Згідно вказаного НК розділ 12 Нежитлові будівлі включає клас 1251 Промислові будівлі, який включає: будівлі, що використовуються для промислового виробництва, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні тощо. Цей клас не включає: резервуари, силоси та складські приміщення (1252); будівлі сільськогосподарського призначення (1271); комплексні промислові споруди (електростанції, нафтопереробні заводи тощо), які не мають характеристик будівель (230).
Отже, у даній справі підлягає встановленню, чи відноситься належна позивачу будівля до визначених у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктів, на які поширюється податкова пільга, та чи використовує позивач дану будівлю за призначенням у своїй господарській діяльності.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів», що відноситься до секції C «Переробна промисловість». Додатковими видами економічної діяльності позивача за КВЕД є: 29.32 «Виробництво інших вузлів, деталей і приладдя для автотранспортних засобів», КВЕД: 29.32 «Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів», тобто діяльність, яка класифікується у секціях B–F КВЕД ДК 009:2010.
Позивач здійснює господарську діяльність за означеними КВЕДами. Протилежного відповідачем не доведено.
Декларування позивачем прибутків в 2020-2021 рр за основним видом його підприємницької діяльності за КВЕД 25.62 «Механічне оброблення металевих виробів» за місцем розташування об`єктів промислової нерухомості є ознакою виробничої діяльності та залишено відповідачем поза увагою.
Відповідач посилається на податкову звітність позивача за 2022-2024 рр. з нульовими показниками, як на підтвердження непровадження виробничої діяльності. Проте, суд приймає до уваги аргумент позивача про те, що вироблена за цей період продукція не була реалізована, що обумовлено зниженням попиту і труднощами збиту в умовах воєнного стану. Отже, відсутність прибутку є логічним.
Разом з тим, суд приймає до уваги й аргумент позивача про проведення ремонту та модернізації у 2022– 2024 рр., які позивач проводив для активного збереження промислової функції.
При цьому, нереалізованість позивачем виробленої продукції в умовах воєнного стану, ремонт та модернізація виробництва – не змінюють використання об`єкту за призначенням у господарській діяльності та не змінюють належності об`єкта до будівель промисловості. Позивач стверджує, що об`єкт не здавався в оренду, лізинг, позичку, а відповідачем зазначене не спростовано та не доведено протилежне.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.03.2025, у власності позивача, зокрема за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають: будівля кузні літ.Е-1, загальною площею 61,2 кв.м., та частина мостіння літ.І площею 369,0 кв.м. (дата державної реєстрації права власності – 06.04.2015), а також побутове приміщення літ.Ж-2, загальною площею 153,7 кв.м., та частина мостіння літ.І площею 60,0 кв.м. (дата державної реєстрації права власності – 19.05.2015).
В матеріалах справи наявні копії:
- технічного паспорту на виробничий будинок будівля кузні літ.Е-1 та споруди;
- технічного паспорту на виробничий будинок побутові приміщення літ.Ж-2 та мостіння І.
Згідно позовної заяви та доданих до неї документів, нерухомість розташована на території промислової бази і в цілому складає єдиний виробничо-промисловий комплекс, що відноситься до класу «Промислові будівлі» (код 1251) Класифікатора будівель та споруд НК 018-2023, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 16.05.2023 № 3573. Його функціональне призначення – промислове виробництво (код 1251), підтверджується технічною документацією об`єкта нерухомості та записами в ЄДР.
Відтак, суд доходить висновку, що позивачем до суду надано належні та достатні докази на підтвердження того, що на належний йому на праві приватної власності об`єкт нежитлової нерухомості, щодо якого прийнято оскаржуване рішення, поширює свою дію податкова пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Отже, об`єкт нежитлової нерухомості, що належить позивачу на праві спільної часткової власності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як інші об`єкти відповідно до пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За вказаних обставин, позовна заява підлягає задоволенню, оскільки відповідач не довів належними, допустимими та достатніми доказами правомірність прийняття податкових повідомлень-рішень від 04.04.2025 року №0297151-2410-0462-UA12020010000033698, №0297153-2410-0462-UA12020010000033698, №0297156-2410-0462-UA12020010000033698, №0297146-2410-0462-UA12020010000033698, №0297148-2410-0462-UA12020010000033698, №0297152-2410-0462-UA12020010000033698, №0297149-2410-0462-UA12020010000033698, №0297154-2410-0462-UA12020010000033698, №0297155-2410-0462-UA12020010000033698, №0297147-2410-0462-UA1202001000, а тому оспорювані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Згідно із частиною першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211грн. 20коп., що підтверджується квитанцією ID № 6260-0541-6773-5605 від 31.07.2025.
Оскільки позов задоволено, то на користь позивача належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 1211грн. 20коп.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 04.04.2025 року №0297146-2410-0462-UA12020010000033698 за 2020 рік на суму 3327,16 грн.; №0297147-2410-0462-UA12020010000033698 за 2020 рік на суму 1324,80 грн.; №0297148-2410-0462-UA12020010000033698 за 2021 рік на суму 4611,00 грн.; №0297149-2410-0462-UA12020010000033698 за 2021 рік на суму 1836,00 грн.; №0297151-2410-0462-UA12020010000033698 за 2022 рік на суму 1989,00 грн.; №0297152-2410-0462-UA12020010000033698 за 2022 рік на суму 4995,25 грн.; №0297153-2410-0462-UA12020010000033698 за 2023 рік на суму 1517,15 грн.; №0297154-2410-0462-UA12020010000033698, за 2023 рік на суму 3810,22 грн.; №0297155-2410-0462-UA12020010000033698 за 2024 рік на суму 1607,72 грн.; та №0297156-2410-0462-UA12020010000033698 за 2024 рік на суму 4037,70 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м.Дніпро, вул.Сімферопольська, 17А; код ЄДРПОУ 44118658) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; код рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20коп. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В. Луговська