Справа № 484/1496/25
Провадження № 1-кп/484/98/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2026 Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді – ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 
прокурора – ОСОБА_3 
захисника – ОСОБА_4 
обвинуваченого – ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 62024150010001771 за обвинуваченням  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с. Земницьке Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, з 04.11.2025 військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 (наказ в/ч НОМЕР_2 № 92-РС від 04.11.2025), який має на утриманні малолітню дитину – доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем за мобілізацією та проходячи службу посаді дизеліста - електрика відділення енергетичного забезпечення 1 підрозділу військової частини НОМЕР_2 , у період проходження служби у військовій частини НОМЕР_2 , перебуваючи у АДРЕСА_2 , 06.03.2024 приблизно о 09.00 год., більш точного часу судом не встановлено, в порушення вимог ст. ст. 2, 11. 16,17,127,128,130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна в Збройних Силах України», п.п. 13, 15 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання майна військового майна у Збройних Силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 № 1225, діючи із необережністю, а саме із кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в умовах воєнного стану, при невідомих обставинах втратив видане йому в користування військове майно, а саме: мішок спальний (вартістю 1004,82 грн.) у кількості 1 штука, каремат (килим спальний ізоляційний) (вартістю 153 грн.) у кількості 1 штука, балістичний жилет у комплекті (вартістю 25634, 73 грн.) у кількості 1 штука, балістичний шолом (вартістю 11523,49 грн.) у кількості 1 штука, сумку транспортну (вартістю 1892,88) грн. у кількості 1 штука, тобто 5 предметів загальною вартістю, чим спричинив шкоду державі в особі військової частини НОМЕР_2 , у розмірі 40208 грн. 92 коп.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, ніяких фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, не заперечував, детально пояснив про обставини скоєння ним кримінального правопорушення. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо не карати, шкода ним повністю відшкодована.
Від представника потерпілого в/ч НОМЕР_2 - ОСОБА_7 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника військової частини. Цивільний позов заявляти не бажають та пропонують призначити ОСОБА_5 покарання у виді виправних робіт з внесенням допомоги на потреби ЗСУ.
На підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті та вини обвинуваченого ОСОБА_5 стороною обвинувачення надано такі докази:
- витяг з ЄРДР , згідно якого до ЄРДР за № 62024150010001771 від 25.07.2024 були внесені відомості про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення. передбаченого ч.3 ст.413 КК України;
- рапорт старшого слідчого ТУДБР у м. Миколаєві ОСОБА_8 від 25.07.2024 про внесення вказаних відомостей до ЄРДР;
- матеріали службового розслідування за фактом втрати військовослужбовцем ОСОБА_5 військового майна, а саме копію наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 04.06.2024 № 375,акт службого розслідування, довідку в/ч НОМЕР_2 від 18.06.2024 № 350/174/308/431; витяг з наказу № 68 від 20.03.2022; службову та медичну характеристики; довідку про вартісту оцінку завданої шкоди майна, довідку про нарахування, витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 43 від 20.03.2022.
Зазначені докази повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.
Оцінивши у сукупності досліджені докази, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду.
Таким чином, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані та його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.413 КК України, як втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил його зберігання, вчиненої в умовах воєнного стану.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є повне визнання вини та відшкодування шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує, що вчинене ним кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів, наявність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який визнав свою вину, відшкодував завдану шкоду, дав правдиві пояснення про обставини скоєння кримінального правопорушення, за місцем служби характеризується не негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також позицію представника потерпілого та прокурора, і вважає необхідним та достатнім, для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових злочинів, обрати останньому мінімальне покарання у виді позбавлення волі, визначене санкцією ч.3 ст.413 КК України.
Разом із тим, зважаючи на особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання, із застосуванням випробування, з іспитовим строком, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, в умовах належного контролю за його поведінкою і виконанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Суд не вбачає підстав для застосування ст.69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, ніж передбачене санкцією ч.3 ст.413 КК України, як того просить захисник обвинуваченого, оскільки зазначені вище обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Судові витрати відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, тому суд вважає, що обвинувачений спроможний виконувати свої процесуальні обов`язки, до набрання вироком законної сили, без застосування запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст.368,373,374,392-396 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.413 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавленням волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст.75 Кримінального кодексу України,  ОСОБА_5  звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до вимог п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 Кримінального кодексу України, зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч.4 ст.76 Кримінального кодексу України, здійснення нагляду за військовослужбовцем ОСОБА_5 покласти на командира військової частини НОМЕР_1 , а у разі його звільнення з військової служби - на уповноважений орган з питань пробації.
До вступу вироку в законну силу, запобіжний захід ОСОБА_5 – не обирати.
На вирок протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя:     ОСОБА_9