ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/25116/25 пров. № А/857/14080/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Заверухи О.Б., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року про повернення позовної заяви (головуючий суддя: Москаль Р.М., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії -

встановив:

ОСОБА_1 , 24.12.2025 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з позовними вимогами, якими просив:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зняти обмеження з максимального розміру пенсії на підставі Рішення Конституційного суду України від 12.10.2022 р. № 7-р (ІІ)/2022;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити суму 4999536 грн, що виникла в результаті недоплати.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.01.2026 суддя відмовив в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, залишив позовну заяву без руху та надав позивачу десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом подання: оригіналу платіжного документа про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн; докази на підтвердження факту обмеження органом ПФУ пенсії позивача «максимальним розміром» (копія рішення відповідача, що містить такі відомості).
На виконання ухвали судді, 27.01.2026 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви. Позивач стверджує, що його позовні вимоги стосуються його соціального захисту, а він має статус учасника бойових дій, а тому звільнений від сплати судового збору за подання цього позову.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 суд відмовив позивачу у задоволенні клопотання про звільненні від сплати судового збору за подання цього позову та продовжив позивачу встановлений ухвалою від 13.01.2026 строк для усунення недоліків позовної заяви до 16.02.2026. 
Копія ухвали від 02.02.2026 вручена позивачу особисто 03.02.2026, що підтверджується розпискою на рекомендованому повідомленні.
Позивач, 13.02.2026 подав до суду заяву, в якій процитував статтю 55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та, зокрема, зазначив, що має право на оскарження судового рішення в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії (і додані до неї документи) особі, яка її подала. 
Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви, оскільки вважає, що його позовні вимоги стосуються соціального захисту учасника бойових дій, тому він звільняється від сплати судового збору за подання адміністративного позову.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишив без задоволення, а ухвалу суду без змін. 
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ветеран війни – учасник бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 03 січня 2023 року.
Позивач звернувся до суду як колишній військовослужбовець, що отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII, оскаржує дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо обмеження його пенсії максимальним розміром, внаслідок чого недоплата, за підрахунками позивача, становить 4999536 грн. У позовній заяві просить зобов`язати відповідача зняти обмеження максимального розміру пенсії на підставі Рішення Конституційного суду України від 12.10.2022 р. № 7-р (ІІ)/2022 та виплатити 4999536 грн недоплати. 
Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII). Нормами частини другої статті 22 цього Закону визначено, що особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 сформувала такий правовий висновок: вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII. З огляду на підстави та предмет позову, позовні вимоги позивача стосуються спору щодо обмеження його пенсії максимальним розміром, внаслідок чого виникла недоплата, за підрахунками позивача у сумі 4999536 грн, тобто його прав як колишнього військовослужбовця, та ніяким чином не стосується пільг, доплат чи інших соціальних гарантій позивача як учасника бойових дій, передбачених статтею 12 Закону № 3551-XII.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 161 КАС України встановлено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 168 КАС України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Згідно з частиною 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху поставляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина 2 статті 169 КАС України).
Відповідно до пункту один частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що залишення позовної заяви без руху – це тимчасовий захід, який застосовується судом, з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI), статтею 8 якого встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Відстрочення та розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати особи, яка через важкий майновий стан не може його сплатити, направлено на забезпечення доступності до правосуддя та реалізацію права таких осіб на судовий захист.
Конституційний Суд України у рішенні «У справі за конституційним зверненням асоціації «Дім авторів музики в Україні» щодо офіційного тлумачення положень пункту 7 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у взаємозв`язку з положеннями пункту “г” частини першої статті 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права» № 12-рп/2013 від 28.11.2013 року, вказав – гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя, від 14 травня 1981 року N R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D). Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що єдиною підставою для відстрочення, розстрочення сплати судового збору, звільнення від його сплати є майновий стан заявника. Обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на позивача. При зверненні до суду із заявою про відстрочення або розстрочення сплати судового збору особа повинна додати до такої заяви належні документи на підтвердження факту відсутності відповідних коштів для сплати судового збору.
Разом з тим, у статті 5 Закону № 3674-VI закріплено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав (пункт 13 частини 1 статті 5).
Зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі – Закон № 3551-XII).
Учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (ст. 12 Закону № 3551-XII).
У статті 22 Закону № 3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Отже, вирішуючи питання щодо сплати судового збору особою, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI слід враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень Закону № 3551-XII.
Вищевказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 лютого 2022 року у справі № 200/1654/21-а, від 21 листопада 2023 року у справі № 520/10453/23.
Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 та від 20 січня 2021 року у справі № 9901/258/20.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , відповідно до якого він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с. 7).
Зі змісту позовної заяви слідує, що позовні вимоги стосуються зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зняти обмеження з максимального розміру пенсії на підставі Рішення Конституційного суду України від 12.10.2022 р. № 7-р (ІІ)/2022 та виплатити суму 4999536 грн, що виникла в результаті недоплати. Пенсію позивач отримує відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Вказане у своїй сукупності дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що позивач звернувся до суду з метою захисту свого права на отримання належного розміру пенсії, тобто за захистом соціального права, тому у цій справі позивач повинен бути звільнений від сплати судового збору.
Відповідно пункту 4 статті 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви позивачеві.
За таких обставин, враховуючи положення статті 320 КАС України, а також те, що повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суддя суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, а тому оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, тому ухвалу судді суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 286, 320, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Львівського окружного адміністративного суду від 20 лютого 2026 року про повернення позовної заяви у справі № 380/25116/25 – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Т. В. Онишкевич