Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/3783/25 
номер провадження 2-а/695/17/26

17 червня 2026 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого – судді Ушакової К.М.,
за участю: секретаря судового засідання – Демченко Л.О.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Побиванця Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом представника ОСОБА_1 адвоката Побиванця Юрія Володимировича до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:
представник ОСОБА_1 адвокат Побиванець Ю.В. звернувся до суду з позовом до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5485101 від 15.08.2025. В обґрунтування позову представник позивача вказує, що в постанові поліцейський старший лейтенант Борецький Микита Михайлович інспектора 1 взводу Управління патрульної поліції в Черкаській області від 15 серпня 2025 р серії ЕНА № 5485101 про накладення на позивача штрафу вказано: «15 серпня 2025 року о 09 год 29 хв. здійснив зупинку транспортного засобу на зупинці для маршрутних транспортних засобів, чим порушим вимоги п. 15.9.е ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП. Позивача визнано винним і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.». Проте позивач вважає, що вказана постанова не відповідає чинному законодавству, оскільки 15.08.2025 близько 09.20 год. в дійсності позичав керував автомобілем Volkswagen Caddy номерні знаки НОМЕР_1 по вул. Благовісна м. Черкаси, так як завозив свою дружину ОСОБА_2 до Черкаського онкологічного диспансеру та повертався після заїзду на автозаправну станцію. Потім відчув різке погіршення стану здоров`я, запаморочення, важкість дихання, тому з метою не перешкоджання руху інших транспортних засобів та не створення аварійної обстановки позивач був змушений припарковати свій автомобіль поряд із зупинкою маршрутних транспортних засобів. Після зупинки автомобіля до позивача підійшов працівник поліції та повідомив про те, що він зупинив автомобіль у забороненому місці. При цьому позивач повідомив , що він вчинив зупинку автомобіля через крайню необхідність, так як йому стало зле та необхідно було перечекати для покращення свого стану здоров`я, оскільки позивач по справі являється особою з інвалідністю ІІ групи і хворіє на цукровий діабет. Проте поліцейський не звернув увагу на пояснення позивача та почав складати постанову про адміністративне правопорушення, після таких неправомірних дій позивачу стало ще гірше та він був змушений викликати карету швидкої допомоги, яка по прибуттю на місце констатувала перевищення вмісту цукру в крові та підвищений артеріальний тиск 200/100. Не зважаючи на показники здоров`я позивача, поліцейський, який впевнився у стані здоров`я позивача, запитавши працівників швидкої допомоги, все одно вважав, що позивач симулює погіршення стану здоров`я та продовжив розгляд адміністративної справи. Як встановлено ч.1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Відповідно до ст. 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини. Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій. Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.
Згідно довідки виданої КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на стаціонарному лікуванні з 18.08.2025 в терапевтичному відділенні. Таким чином позивачем в дійсності була здійснена зупинка транспортного засобу поряд із зупинкою маршрутних транспортних засобів. Проте вчинив дане правопорушення, перебуваючи у стані крайньої необхідності, так як мав погане самопочуття, а відтак у позивача відсутня вина і як наслідок один із складових елементів адміністративного правопорушення, а саме суб`єктивна сторона.
Враховуючи викладене вище, представник позивача просить: визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕНА № 5485101 від 15.08.2025, винесену інспектором 1 взводу Управління Патрульної Поліції в Черкаській області Борецьким Микитою Михайловичем про накладення на адміністративного штрафу в сумі 340 грн. за ч.1 ст. 122 КУпАП; провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення згідно п. 1 ст. 247 КУпАП.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.08.2025 прийнято справу та призначено судове засідання.
Від представника відповідача ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ Трохименко М.О. 04.09.2025 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. 15.08.2025 близько 09.29 год. інспектор взводу № 1 роти ТОР батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП старший лейтенант поліції Борецький Микита Михайлович (далі – поліцейський) ніс службу в місті Черкаси по забезпеченню публічної безпеки і порядку шляхом патрулювання на службовому автомобілі та виконувала службові обов`язки відповідно повноважень передбачених Законом України «Про Національну поліцію». У цей час поліцейський став свідком того, як водій транспортного засобу Volkswagen Caddy, (д.н.з. НОМЕР_2 ) в м. Черкаси, вул. Благовісна, 221, здійснив зупинку на зупинці для маршрутних транспортних засобів, чим порушено вимоги п. 15.9.е ПДР України. Підійшовши до водія вищезазначеного транспортного засобу, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський згідно із ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» звертаючись до позивача, який був за кермом автомобіля, представився (назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання), згідно ч. 2 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» проінформував про вищезазначене порушення ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Надалі, поліцейський згідно п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 ПДР оголосив законні вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія та реєстраційного документа на транспортний засіб. Після встановлення особи, поліцейський згідно вимог ст.ст. 268, 279 КУпАП, з врахуванням ст. 280 КУпАП розпочав розгляд справи відносно позивача. Після чого, згідно вимог ст. 279 КУпАП, з врахуванням ст. 280 КУпАП та ч. 2 ст. 36 КУпАП, здійснив розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому роз`яснив позивачці права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Розглянувши справу, поліцейський відповідно до ст. 258 КУпАП з дотриманням вимог ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП, ч.2 ст. 36 КУпАП, ст. 251 КУпАП, ст. 252 КУпАП виніс постанову серії ЕНА №5485101 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача та наклав стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. Факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується наданими суду відеозаписом з нагрудного службового відеореєстратора поліцейського: - на 00 хв. 04 сек. відеозапису № Clip-0 з нагрудного службового відео реєстратора зафіксовано, що на відстані ближче 30 метрів від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів (червоний павільйон) стоїть (здійснив зупинку) транспортний засіб позивача (червоний автомобіль); - на 01 хв. 15 сек. відеозапису № Clip-0 з нагрудного службового відео реєстратора зафіксовано як позивач зазначає, що він відступив від правил, нібито через те, що йому стало зле. При в автомобіля позивача не ввімкнена аварійна світлова сигналізація на виконання вимог п. 9.9 а) ПДР; - на 02 хв. 20 сек. відеозапису № Clip-0 з нагрудного службового відео реєстратора зафіксовано, як пасажирка автомобіля позивача зазначила, що зупинку позивачем було здійснено з метою потрапити до магазину, що знаходиться за зупинкою громадського транспорту, що повністю нівелює твердження позивача щодо причини зупинки транспортного засобу з порушенням вимог ПДР; - на 03 хв. 00 сек. відеозапису № Clip-0 з нагрудного службового відео реєстратора зафіксовано початок розгляду справи відносно позивача; - на 03 хв. 20 сек. відеозапису № Clip-0 з нагрудного службового відео реєстратора зафіксовано факт роз`яснення позивачеві прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності; - на 04 хв. 40 сек. відеозапису № Clip-0 з нагрудного службового відео реєстратора зафіксовано як поліцейський просить позивача показати пігулки, які він, нібито пив. Документ сформований в системі «Електронний суд» 04.09.2025 4 На що позивач відповів, що пив їх ще в ранці; - на 22 хв. 08 сек. відеозапису № Clip-0 з нагрудного службового відео реєстратора зафіксовано як медичний працівник пояснює, що у позивача рівень цукру в крові в нормі; - на 27 хв. 10 сек. відеозапису № Clip-0 з нагрудного службового відео реєстратора зафіксовано факт вручення копії постанови позивачу. Враховуючи зазначене, об`єктивно можна встановити, що позивач, керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy, (д.н.з. НОМЕР_2 ), здійснював зупинку транспортного засобу ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів. Отже, твердження позивача, що він порушив правила дорожнього руху вимушено не знайшло свого підтвердження та спростовано наданими суду доказами. Існування стану крайньої необхідності в своїй позовній позивач обґрунтовує необхідністю зупини через, нібито, його погане самопочуття, пов`язане із високим рівнем цукру в крові. Разом з тим, позивачем суду не надано і матеріали справи не містять доказів, що останній був змушений вчинити адміністративне правопорушення в умовах крайньої необхідності. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що він здійснив зупинку через погане самопочуття, не виконавши вимогу п 9.9. а) ПДР. А свідчення пасажирів його автомобіля та огляд лікаря карети швидкої медичної допомоги повністю спростовують його твердження. Надані позивачем до позовної заяви копії медичної документації стосуються здебільшого його дружини, якої, як можна встановити з перегляду відеозапису № Clip-0, не було на місці вчинення правопорушення, а тому такі докази не мають жодного значення для даної справи. Довідка КНП «Золотоніська багатопрофільна лікарня» Золотоніської міської ради від 25.08.2025 № 1405 підтверджує лише той факт, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 18.08.2025, що також не має значення для подій, які відбулись 15.08.2025 (день вчинення правопорушення позивачем). Тобто, позивачем не доведено, що вчиняючи адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, він діяв у мовах крайньої необхідності та був позбавлений можливості діяти в інший спосіб, ніж здійснити зупинку транспортного засобу саме ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а не через 30 метрів. Під час вивчення та дослідження матеріалів справи, а саме наявного відеозапису із портативного відеореєстратора працівників поліції було встановлено факт невиконання вимог п. 15.9.е ПДР України водієм транспортного засобу Volkswagen Caddy номерні знаки НОМЕР_2 за адресою: м. Черкаси, вул. Благовісна, 221. Посилання позивача на те, що він здійснював вимушену зупинку транспортного засобу не знайшло свого підтвердження.
Ухвалою суду від 18.12.2025 клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Побиванця Юрія Володимировича задоволено. Приєднано до матеріалів адміністративної справи в якості доказів: відповідь КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» №868 від 12.09.2025.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.
Заслухавши позивача та його представника, з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що постановою серії серії ЕНА №5485101 від 15.08.2025, складену інспектором взводу № 1 роти ТОР батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП старшим лейтенантом поліції Борецьким М.М., позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.. Зі змісту постанови вбачається, що 15.08.2025 об 09:29:02 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Caddy номерні знаки НОМЕР_2 , здійснив зупинку транспортного засобуна зупинці для маршрутних транспортних засобів, чим порушив п. 15.е ПДР України: порушення зупинок ближче 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
ОСОБА_1 є особою із інвалідністю другої групи з 25.06.2018 за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 12 ААБ № 125193.
Відповідно до свідоцтва про одруження від 19.10.2001, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружилися 19.10.2001. Прізвище дружини після одруження: ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 є особою із інвалідністю другої групи з 26.03.2020 за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 12 ААБ № 768892.
Згідно медичних документів, наданих представником позивача разом з позовною заявою, ОСОБА_5 має діагноз - С56.
Із відеозапису з бодікамери працівника поліції встановлено, що ОСОБА_1 зупинився ближче 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів та повідомив, що йому стало зле, зокрема у нього піднявся тиск, у нього підвищений рівень цукру і він на зупинці купив воду, щоб прийняти пігулку. В цей час в транспортному засобі Volkswagen Caddy номерні знаки НОМЕР_2 перебувало дві жінки і дитина. Одна з жінок повідомила поліцейського, що зупинилися в цьому місці, щоб зайти в магазин. ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення викликав карету швидкої допомоги. Надалі із запису вбачається, що поліцейським здійснений розгляд цієї справи по суті в порядку встановленому законодавством України.
Відповідно до відповіді КНП «ОБЛАСНИЙ ЦЕНТР ЕКСТРЕНОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ ТА МЕДИЦИНИ КАТАСТРОФ ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» від 12.09.2025 № 868 згідно первинного медичного документу (картки виклику бригади ШМД № 176 від 15.08.2025), 15.08.2025 о 09.37 год. мав місце виклик бригади екстреної (швидкої) медичної длопомоги до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адоресою: АДРЕСА_1 . За результатми фактичного медичного огляду та обстеження працівниками бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги, в пацієнта було вставнолено підвищення артеріального тиску. Після наданої медичної допомоги аретеріальний тиск нормалізувався. Всі інші життєві показники пацієнта були в межах норми, загальний стан не підпадав під стани, які загрожують життю та здоров`ю особи та не передбачав екстереної госпіталізації відповідно встановленого діагнозу та наданої медичної допомоги.
Згідно довідки КНП «ЗОЛОТОНІСЬКА БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ» ЗОЛОТОНІСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ від 25.08.2025 № 1405 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні з 18.08.2025 по теперішній час.
Частиною 2 статті 19 Конституції України, державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 ст. 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 15.9 е) ПДР України передбачено, що зупинка забороняється ближче 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх не має – ближче 30 м. від длрожнього знака такої зупинки з обох боків.
Пункт 1.10 ПДР вказує на те, що вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.
Разом із тим, зупинка це припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).
Приписи п. 15.1. ПДР передбачають, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.
Норма п. 15.14 ПДР вказує на те, що у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.
Положення п.п. «а» п. 9.9 ПДР вказують на те, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.
За правилами п. 9.11 ПДР, якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 ("в", "г", "ґ") цих Правил; з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті "б" пункту 9.10 цих Правил.
Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Частинами 1 та 2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
Згідно ст. 14 Закону України «Про дорожнійрух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
З наведених норм можна зробити висновок, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення поліцейський зобов`язаний з`ясувати обставини правопорушення, встановити подію і склад адміністративного правопорушення та у винесеній постанові зазначити докази, якими підтверджується подія і склад адміністративного правопорушення, зокрема, у випадку здійснення запису порушення, зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства, якими врегульовані зазначені правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову із огляду на наступне.
Так, судом установлено, що дійсно позивач ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу блище 30 м. від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів. Разом із тим, у ході спілкування із працівниками патрульної поліції останній повідомив, що ця зупинка була вимушеною із огляду на погіршення його самопочуття.
Однак, із наданих позивачем медичних документів вбачається, що погіршення його самопочуття відбулося через спілкування із працівниками поліції, внаслідок чого позивачем було викликано ШМД, а отже станом на момент зупинки в забороненому для цього місці у ОСОБА_1 не існувало непереборних обставин, які б зумовлювали його необхідність зробити зупинку в забороненому для зупинкт місці.
За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що в ході розгляду справи не встановлено допущення посадовою особою відповідача порушення процесуального порядку розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, що було б достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Положення ст.2 КАС України та ч. 4 ст. 242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, докази, які були надані представником відповідача, підтверджують факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.
Відповідно до ч. 3ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальниий суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи викладені вище обставини, суд вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 246, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд

у х в а л и в:
позов представника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ (місце знаходження: вул.. Ф. Ернста, 3, м. Київ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 40108646) про скасування постанови серії ЕНА №5485101 від 15.08.2025 залишити без задоволення.
Постанову серії ЕНА №5485101 від 15.08.2025, винесену інспектором взводу № 1 роти ТОР батальйону УПРАВЛІННЯ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ ДЕПАРТАМЕНТУ ПАТРУЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ Борецьким М.М. залишити без змін.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення буде складено 22.06.2026.

Суддя: К.М. Ушакова