РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

12 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/2246/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська за участю секретаря судового засідання Чупрової К.О. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: ОСОБА_1 , представник Мазур О.Г., 
відповідача: представник Юхименко Т.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління ДПС у Рівненській області 	
 	про визнання протиправними та скасування рішень,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі — позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі — відповідач) про визнання протиправними та скасування: податкових повідомлень-рішень від 04.11.2025 № 19610/1700240523, № 19612/1700240523, № 19614/1700240523, № 19615/1700240523, № 19617/1700240523, № 19618/1700240523, № 19619/1700240523, № 19622/1700240523, № 19626/1700240523; вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2025 № Ф-19625/1700240523; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.01.2026 № 1593/1700240523; податкового повідомлення-рішення від 20.01.2026 № 1098/1700240523.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що основним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є стоматологічна практика за КВЕД 86.23. Виготовлення та встановлення пацієнтам індивідуальних ортодонтичних виробів — ретенційних кап, коронок, міобрейсів — здійснювалося в межах стоматологічної (ортодонтичної) практики, а не шляхом самостійного продажу товарів. Зазначені вироби є медичними виробами індивідуального призначення, виготовленими для конкретного пацієнта, а не серійними товарами для необмеженого кола споживачів. На підтвердження вказаного позивач посилається на відповідь Головного управління статистики у Рівненській області від 01.01.2026 № 02.2-04/3198-25, якою роз`яснено, що встановлення пацієнту та подальше обслуговування індивідуальних ортодонтичних виробів належить до класу 86.23 «Стоматологічна практика».
Крім того, листом Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Рівненській області від 31.12.2025 № 602-01.1/02.0/05.18-25 підтверджено, що у перевірюваному періоді здійснення ФОП ОСОБА_1 діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими (медичними) засобами не фіксувалося.
На підтвердження правомірності своєї діяльності позивач також посилається на зміст фіскальних чеків: у чеках ФОП ОСОБА_1 зазначено код Державного класифікатора продукції та послуг 86.23.1 — «Послуги стоматологічні», а не код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.
Позивач також наголошує, що контролюючий орган не приймав жодного рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку щодо ОСОБА_1 , що виключає обов`язок переходу на загальну систему оподаткування у позасудовому порядку без прийняття відповідного рішення контролюючим органом. Лише 03.08.2024 анулювання реєстрації платника єдиного податку фактично відбулося у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності.
Щодо штрафних санкцій за незастосування РРО (ПРРО), позивач зазначає, що у 2021–2022 роках як платник єдиного податку 3 групи був звільнений від обов`язку застосовувати РРО/ПРРО відповідно до п. 61 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України. Крім того, застосування санкцій як за повторне порушення є протиправним, оскільки позивач раніше не притягувався до відповідальності за аналогічне правопорушення.
Відтак позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога є протиправними, оскільки ґрунтуються на помилковому висновку контролюючого органу про здійснення ним виду господарської діяльності, не зазначеного у реєстрі платників єдиного податку, а отже — і на безпідставному твердженні про обов`язок переходу на загальну систему оподаткування з 01 квітня 2021 року.
Ухвалою суду від 16.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі № 460/2246/26. Підготовче засідання призначено на 17 березня 2026 року.
04.03.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким контролюючий орган просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги діяв у межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що під час перевірки встановлено: ФОП ОСОБА_1 , зареєстрований за КВЕД 86.23 «Стоматологічна практика», фактично здійснював реалізацію готових ортодонтичних кап, коронок, міобрейсів (медичних виробів) не в межах лікування, а окремо, що є роздрібною торгівлею медичними виробами. Вказане підтверджується даними системи обліку реєстраторів розрахункових операцій Державної податкової служби України, відповідно до яких, починаючи з 09.02.2021, у фіскальних чеках позивача систематично зазначалися такі найменування: «капа ретенційна», «металокерамічна коронка», «міобрейс». За позицією відповідача, діяльність з реалізації зазначених товарів охоплюється КВЕД 47.74 «Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах», який у реєстрі платників єдиного податку позивача відсутній. З урахуванням порушення умов перебування на спрощеній системі оподаткування відповідач дійшов висновку, що з 01.04.2021 позивач мав перейти на загальну систему оподаткування, а всі наступні порушення є похідними від зазначеного. Окремо наголошено, що позивач не спростував законності спірних ППР у частині накладення штрафу за незастосування РРО (ПРРО).
10.03.2026 позивач подав відповідь на відзив, за змістом якої відповідач не довів факту порушення платником податків чинного законодавства, що свідчить про протиправність оскаржуваних рішень контролюючого органу.
Ухвалою від 17.03.2026, постановленою в судовому засіданні без оформлення окремого документа, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.04.2026.
04.05.2026 позивач подав заяву про відмову від позовної вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 04.11.2025 № 19615/1700240523 (пункт 4 прохальної частини позову) у зв`язку з тим, що зазначене ППР фактично замінено податковим повідомленням-рішенням від 20.01.2026 № 1098/1700240523.
Ухвалою від 12.05.2026 прийнято відмову ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 04.11.2025 № 19615/1700240523 про застосування штрафних санкцій за незастосування РРО (ПРРО) в частині, залишеній без змін рішенням ДПС України від 16.01.2026. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 04.11.2025 №19615/1700240523 про застосування штрафних санкцій за незастосування РРО (ПРРО) в частині, залишеній без змін рішенням ДПС України від 16.01.2026.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець Рівненською районною державною адміністрацією 01.10.2019, номер запису про державну реєстрацію 26020000000015448. Основний вид економічної діяльності: 86.23 «Стоматологічна практика». Фактичне місцезнаходження (місце проживання): Рівненська область, Рівненський район, Городищенська ТГ, Масив Вишневий, вул. Сонячна, буд. 63.
У перевіряємому періоді позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, а саме: з 01.10.2019 по 31.03.2023 — платник єдиного податку 3 групи (за ставкою 5%), з 01.04.2023 по 03.08.2024 — платник єдиного податку 2 групи (за ставкою 20% розміру мінімальної заробітної плати). За вказаний період позивач здійснював господарську діяльність таких видів (КВЕД): 86.23 «Стоматологічна практика» (основний), 86.21 «Загальна медична практика», 86.22 «Спеціалізована медична практика», 68.20 «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна».
05.08.2024 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності за № 2006020060003015448.
На підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 18.09.2025 № 2435-п «Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків — фізичної особи ОСОБА_1 », повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки від 18.09.2025 № 351/Ж4/17-00-24-05-17, на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1, пункту 78.2 статті 78, підпункту 79.2 статті 79 глави 8 розділу ІІ, підпункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ, підпункту 102.3.2 пункту 102.3 статті 102 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період діяльності з 01.10.2019 по 03.08.2024.
За результатами перевірки контролюючим органом сформовано акт від 02.10.2025 № 16701/Ж5/17-00-24-05-18/ НОМЕР_1 , згідно з висновками якого встановлено здійснення ФОП ОСОБА_1 господарських операцій та отримання доходу за видом діяльності, не зазначеному у реєстрі платників єдиного податку.
Не погоджуючись з висновками, які містяться в акті перевірки, 21.10.2025 ОСОБА_1 подано заперечення на акт перевірки № 16701/Ж5/17-00-24-05-18/ НОМЕР_1 , у якому платник не погоджувався з висновками контролюючого органу та просив визнати їх необґрунтованими, скасувати донарахування податкових зобов`язань і прийняти рішення про відсутність податкових правопорушень.
Головним управлінням ДПС у Рівненській області листом від 29.10.2025 № 10149/Ж12/17-00-24-05-25 надано відповідь на заперечення, за змістом якої контролюючий орган підтвердив виявлені порушення, зазначивши про виправлення окремих описок та арифметичних помилок. У відповіді на заперечення викладено остаточну редакцію стверджуваних порушень, згідно з якою встановлено порушення:
— підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 (чинної на момент виникнення обов`язку подання податкової декларації), пункту 177.11, пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: податкова декларація про майновий стан і доходи за 2021–2023 рр. та податкова декларація про майновий стан і доходи (ліквідаційна) за 2024 р. до контролюючого органу не подані;
— абзацу 5 пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України № 436-IV від 16.01.2003 р. (із змінами та доповненнями), підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, 44.3 статті 44, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) та пункту 1 розділу II Порядку ведення типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами – підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.05.2021 р. № 261, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.2021 р. за № 865/36487, а саме: неведення книги обліку доходів і витрат;
— пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.1, 177.2, 177.4 статті 177, підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: заниження суми податку на доходи фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю на суму 723 719,37 грн, в тому числі: за 2021 рік — 74 475,23 грн, за 2022 рік — 114 756,09 грн, за 2023 рік — 252 997,44 грн, за 2024 рік — 281 490,61 грн;
— підпунктів 14.1.180, 14.1.156 пункту 14.1 статті 14, пункту 31.1 статті 31, пункту 54.2 статті 54, абзацу 2 пункту 57.1 статті 57, пункту 87.9 статті 87, підпункту 162.1.3 пункту 162.1 статті 162, пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171 та підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями), за якими встановлено неподання податковим агентом — ФОП ОСОБА_1 платіжних доручень для перерахування належного до сплати податку на доходи фізичних осіб за граничними термінами сплати податку до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями), а саме: 20.03.2023 — 36,00 грн, 06.04.2023 — 72,00 грн, 28.04.2023 — 108,00 грн;
— пункту 181.1 статті 181, пункту 183.4 статті 183, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, підпункту 194.1.1 пункту 194.1 статті 194, пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: заниження податкового зобов`язання з податку на додану вартість, яке підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету, на суму 415 040,12 грн, у тому числі: за жовтень 2023 р. — 20 770,40 грн, за листопад 2023 р. — 38 630,00 грн, за грудень 2023 р. — 30 122,00 грн, за січень 2024 р. — 35 294,00 грн, за лютий 2024 р. — 28 539,16 грн, за березень 2024 р. — 53 706,80 грн, за квітень 2024 р. — 56 150,00 грн, за травень 2024 р. — 40 353,96 грн, за червень 2024 р. — 45 215,80 грн, за липень 2024 р. — 61 198,00 грн, за серпень 2024 р. — 5 060,00 грн;
— підпункту 49.18.1 пункту 49.18 статті 49, пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), а саме: неподання податкових декларацій з податку на додану вартість за жовтень — грудень 2023 р. та за січень — серпень 2024 р.;
— пункту 2 частини 1, пункту 3 статті 7, частини 5 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (із змінами та доповненнями), а саме: заниження суми єдиного внеску на загальну суму 99 551,53 грн, в тому числі: за 2021 рік — 79 035,29 грн, за 2022 рік — 20 516,24 грн;
— підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 пункту 16№ підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями), що призвело до заниження військового збору в сумі 60 309,95 грн, в тому числі: за 2021 рік — 6 206,27 грн, за 2022 рік — 9 563,01 грн, за 2023 рік — 21 083,12 грн, за 2024 рік — 23 457,55 грн;
— підпунктів 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5, 1.6 пункту 16№ підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями), за якими встановлено неподання податковим агентом — ФОП ОСОБА_1 платіжних доручень для перерахування належного до сплати військового збору за граничними термінами сплати збору до бюджету, передбаченими пунктом 168.1 статті 168 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями), а саме: 20.03.2023 — 3,00 грн, 06.04.2023 — 6,00 грн, 28.04.2023 — 9,00 грн;
— пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06.07.1995 р. (із змінами та доповненнями), а саме: встановлено факт непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій (програмний реєстратор розрахункових операцій) за період з 11.03.2021 р. по 03.08.2024 р. на загальну суму 347561,19 грн;
— пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (із змінами та доповненнями) — незабезпечення зберігання документів, визначених у пункті 44.1 статті 44 цього Кодексу, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01.01.2023 р. по 31.12.2024 р.
На підставі висновків акта від 02.10.2025 № 16701/Ж5/17-00-24-05-18/3167020096 та відповіді на заперечення, 04.11.2025 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято:
— податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 19610/1700240523, яким визначено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 857 341,38 грн;
— податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 19612/1700240523, яким визначено грошове зобов`язання з військового збору на суму 71 445,12 грн;
— податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 19614/1700240523, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість на суму 518 800,15 грн;
— податкове повідомлення-рішення форми «С» № 19615/1700240523, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за незастосування реєстраторів розрахункових операцій на суму 521 142,10 грн;
— податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 19617/1700240523, яким застосовано штрафні санкції на суму 3 740,00 грн;
— податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 19618/1700240523, яким визначено грошове зобов`язання на суму 57,31 грн;
— податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 19619/1700240523, яким визначено грошове зобов`язання на суму 4,51 грн;
— податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 19622/1700240523, яким застосовано штрафні санкції на суму 1 020,00 грн;
— податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № 19626/1700240523, яким застосовано штрафні санкції на суму 680,00 грн;
— рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № 19623/1700240529;
— вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-19625/1700240523 на суму 79035,29 грн.
Вказані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога були оскаржені позивачем в адміністративному порядку.
Відповідно до норм статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» 17.11.2025 ОСОБА_1 подано скаргу до ДПС України на рішення № 19623/1700240529 та вимогу № Ф-19625/1700240523.
Також, згідно з пунктом 56.13 статті 56 Податкового кодексу України 20.11.2025 ОСОБА_1 подано скаргу до ДПС України на податкові повідомлення-рішення від 04.11.2025 щодо податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору та застосування штрафних санкцій за незастосування РРО (ПРРО).
Рішенням Державної податкової служби України від 16.01.2026 за результатами розгляду скарги на податкові повідомлення-рішення від 04.11.2025 вирішено: залишити без змін податкові повідомлення-рішення № 19610/1700240523, № 19612/1700240523, № 19614/1700240523, № 19617/1700240523, № 19618/1700240523, № 19619/1700240523, № 19622/1700240523, № 19626/1700240523; скасувати податкове повідомлення-рішення № 19615/1700240523 в частині застосованих штрафних санкцій у розмірі 149100,29 грн, в іншій частині — залишити без змін; скаргу задоволити частково.
На виконання вимог рішення ДПС України від 16.01.2026 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.01.2026 № 1098/1700240523 про застосування штрафних санкцій за незастосування реєстраторів розрахункових операцій у розмірі 372041,81 грн.
Рішенням Державної податкової служби України від 23.01.2026 за результатами розгляду скарги на рішення № 19623/1700240529 та вимогу № Ф-19625/1700240523 вирішено: вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-19625/1700240523 залишити без змін; рішення про застосування штрафних санкцій № 19623/1700240529 скасувати та відкликати; зобов`язати Головне управління ДПС у Рівненській області прийняти нове рішення відповідно до вимог чинного законодавства; скаргу задоволити частково.
На виконання вимог рішення ДПС України від 23.01.2026 Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 27.01.2026 № 1593/1700240523 на суму 31614,12 грн.
Не погоджуючись зі спірними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням та вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Перш за все суд вважає за необхідне також надати оцінку питанню про те, чи дійсно позивач здійснював вид діяльності, не зазначений у реєстрі платників єдиного податку, тобто чи існували передбачені законом підстави для прийняття рішення про анулювання реєстрації.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність — це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна бути пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, повинна бути спрямована на отримання доходу та спричиняти реальні зміни майнового стану.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Так, з Акту перевірки вбачається, що сума отриманого доходу ФОП ОСОБА_1 від здійснення підприємницької діяльності становить за 2021 рік – 508041,30 грн, за 2022 рік - 657980,20грн, за 2023 рік – 1461168,99 грн., 2024 рік - 1627588,70грн.
Згідно з відомостями системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій Державної податкової служби України контролюючим органом було встановлено, що ФОП ОСОБА_1 згідно з чеком ПРРО № 2670898 від 09.02.2021 р. здійснював реалізацію товару кінцевим споживачам, а саме капи ретенційної. В подальшому, з 09.02.2021 р. контролюючий орган доводить, що платником податків здійснювалася реалізація товарів (коронки, капи, міобрейси тощо).
Таким чином, в ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено здійснення ФОП ОСОБА_1 господарських операцій та отримання доходу за видом діяльності, не зазначеному у реєстрі платників єдиного податку, а саме: Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах. Згідно з класифікацією видів економічної діяльності торгівля медичними й ортопедичними товарами може відноситися до КВЕД 47.74 Роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах.
Так, платник податків фізична особа ОСОБА_1 , в періоді з 01.10.2019р. по 03.08.2024р. був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності а саме: з 01.10.2019 року по 31.03.2023 року платник єдиного податку 3 групи (5%), з 01.04.2023p. по 03.08.2024р. - платник єдиного податку 2 групи (20% від мінімальної заробітної плати).
За період перебування на спрощеній системі оподаткування ФОП ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність таких видів: 
- стоматологічна практика (КВЕД 86.23) - основний, 
- загальна медична практика (КВЕД 86.21), 
- спеціалізована медична практика (КВЕД 86.22),
- надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (КВЕД 68.20).
ФОП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за порушення податкового законодавства у зв`язку з тим, що ним здійснено вид господарської діяльності, який не зазначено у реєстрі платників єдиного податку.
Згідно з пунктом 291.3 статті 291 ПК України (тут і далі в редакції на час зазначеного в Акті перевірки порушення податкового законодавства) юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до пункту 291.4 статті 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на групи платників єдиного податку, зокрема: 3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
В акті перевірки (з урахуванням відповіді на заперечення) контролюючим органом зазначено, що ФОП ОСОБА_1 здійснював діяльність з роздрібної торгівлі медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах (КВЕД 47.74).
В обґрунтування власної позиції контролюючий орган послався на відомості системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій ДПС України, відповідно до яких ФОП ОСОБА_1 у фіскальних чеках зазначав наступні назви товарів (послуг): капа ретенційна, металокерамічна коронка, міобрейс.
Суд критично оцінює такі твердження відповідача та зазначає наступне.
Наказом Державної служби статистики України від 23.12.2011 № 396 з метою вдосконалення та впровадження системи національних статистичних класифікацій, які використовуються для проведення державних статистичних спостережень, затверджено Методологічні основи та пояснення до позицій Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД-2010). Відповідно до пунктів 11 та 12 Методологічних основ та пояснень до позицій КВЕД-2010 економічна діяльність має місце, коли для виробництва конкретних товарів і послуг відбувається поєднання ресурсів, таких як матеріальні засоби (обладнання), робоча сила, технології виробництва або проміжні продукти. Таким чином, для економічної діяльності характерним є залучення ресурсів, виробничий процес і випуск продукції (товарів або послуг).
Вид економічної діяльності може складатися з одного простого процесу (як, наприклад, ткацтво), але може охоплювати і цілий ряд підпроцесів, кожен з яких входить в окреме класифікаційне угруповання (наприклад, виробництво автомобілів складається з таких елементарних видів діяльності, як лиття, кування, зварювання, складання, фарбування тощо). Якщо виробничий процес у межах статистичної одиниці організований як інтегрована послідовність елементарних видів діяльності, уся комбінація вважається одним видом економічної діяльності.
Відповідно до п. 51 Методологічних основ та пояснень до позицій КВЕД-2010 варто розрізняти основний і другорядні види економічної діяльності, з одного боку, і допоміжну діяльність - з іншого. Основний і другорядні види економічної діяльності зазвичай здійснюються за допомогою різних допоміжних видів діяльності, таких як бухгалтерський облік, перевезення, збереження, закупівля, стимулювання збуту, ремонт і технічне обслуговування тощо. Таким чином, допоміжні види діяльності існують винятково для підтримки основної і другорядної діяльності одиниці і полягають у виробництві товарів і наданні послуг, призначених виключно для споживання у рамках цієї одиниці.
Згідно з Поясненнями до позицій Класифікації видів економічної діяльності зазначено наступне. 
86.2 Медична та стоматологічна практика. Ця група включає медичні консультації та лікування, які надають лікарі загального профілю та лікарі-спеціалісти, у т. ч. хірурги, дантисти тощо. Ці види діяльності можуть виконуватися в порядку приватної практики, у центрах, де медичні послуги надають групи лікарів, і в амбулаторіях (денний стаціонар) при лікарнях, у клініках при фірмах, школах, будинках для осіб похилого віку, підприємствах тощо, а також у пацієнтів удома. Ця група також включає надання приватних консультацій пацієнтам у стаціонарах.
86.21 Загальна медична практика. Цей клас включає: - медичне консультування та лікування у сфері загальної медицини, які надають лікарі загального профілю. 
86.22 Спеціалізована медична практика. Цей клас включає: - медичне консультування та лікування у сфері спеціальної медицини лікарями-спеціалістами та хірургами.
86.23 Стоматологічна практика
Цей клас включає стоматологічні послуги загального та спеціального характеру, наприклад, зуболікарська практика, ендодонтика та педіатрія, патологія ротової порожнини
- послуги ортодонта
Цей клас також включає:
- операційну стоматологічну діяльність
Цей клас не включає:
- виготовлення штучних зубів і зубних протезів зуболікарськими лабораторіями без їх установлення, див. 32.50
- діяльність стаціонарів, див. 86.10
- діяльність стоматологічного парамедичного персоналу, такого як гігієністи, див. 86.90
Судом встановлено, що листом Головного управління статистики у Рівненській області від 01.01.2026 № 02.2-04/3198-25, наданим на адвокатський запит представника позивача, повідомлено: відповідно до Методологічних основ та Класифікації видів економічної діяльності (КВЕД-2010) безпосереднє виготовлення індивідуальних ортодонтичних виробів відноситься до класу 32.50 «Виробництво медичних та стоматологічних інструментів і матеріалів», який включає виробництво стоматологічного устаткування і приладдя, ортодонтичного приладдя, зубопротезних і ортодонтичних приладів; встановлення пацієнту та подальше обслуговування відноситься до класу 86.23 «Стоматологічна практика».
Судом також враховується, що листом Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у Рівненській області від 31.12.2025 № 602-01.1/02.0/05.18-25 підтверджено, що у перевіряємому періоді 2021–2024 років здійснення ФОП ОСОБА_1 діяльності з роздрібної торгівлі лікарськими (медичними) засобами не фіксувалося, перевірки платника не проводилися та до відповідальності він не притягувався.
Отже, можна зробити висновок, що виготовлення та встановлення (передача) пацієнтам індивідуальних ортодонтичних виробів (зокрема, ретенційних кап, коронок тощо), а також їх подальше обслуговування здійснюється в межах стоматологічної, ортодонтичної практики, а не шляхом продажу товарів.
За таких обставин суд погоджується з доводами позивача, що ретенційні капи (міобрейси, коронки) є саме медичним виробом індивідуального призначення для конкретного споживача, а не лікарським або медичним засобом, який може бути продано необмеженому колу осіб.
В контексті вказаного, суд також звертає увагу на зміст фіскальних чеків ФОП ОСОБА_1 , в яких зазначено код Державного класифікатора продукції та послуг 86.23.1 — «Послуги стоматологічні» (підкатегорії: 86.23.11 — «Послуги ортодонтичні», 86.23.19 — «Послуги стоматологічні, інші»). 
Зазначення у рядку найменування чека скорочених назв виробу («капа ретенційна», «коронка», «міобрейс») без вказівки коду УКТ ЗЕД за відсутності товарного характеру операції не змінює правової природи господарської операції — надання стоматологічної послуги з виготовлення і встановлення індивідуального ортодонтичного виробу. Купівля-продаж може мати місце лише у разі незмінності товару, тоді як у цьому випадку має місце послуга, яка споживається в процесі її надання.
Таким чином, судом не встановлено доказів того, що позивач здійснював самостійну роздрібну торгівлю медичними й ортопедичними товарами, не пов`язану з наданням стоматологічних послуг. Виготовлення і встановлення пацієнтам індивідуальних ортодонтичних виробів охоплюється видом діяльності за КВЕД 86.23 «Стоматологічна практика», а отже підстав для висновку про здійснення позивачем виду діяльності, не зазначеного у реєстрі платників єдиного податку, у контролюючого органу не було.
Водночас суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що усі оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення та вимога ґрунтуються на висновку контролюючого органу: ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2021 мав перейти на загальну систему оподаткування у зв`язку із здійсненням виду діяльності, не зазначеного у реєстрі платників єдиного податку. Решта донарахованих зобов`язань та застосованих санкцій є похідними від цього висновку, а тому суд також надає правову оцінку його обґрунтованості.
Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа-підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Згідно з підпунктом 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України до третьої групи платників єдиного податку належать фізичні особи — підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена, та юридичні особи — суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Підпунктом 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України передбачено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, шляхом подання заяви до контролюючого органу у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, — з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.
Разом з тим, вирішуючи питання про те, чи відбувся фактичний перехід позивача на загальну систему оподаткування, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків; 5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, шляхом подання заяви до контролюючого органу: у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.
Згідно з пунктом 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Системний аналіз вищенаведених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених законом випадках.
Таким чином, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 19 червня 2020 року у справі № 2040/6313/18, від 21 січня 2021 року у справі № 808/4202/17.
Судом встановлено, що Головне управління ДПС у Рівненській області рішення про анулювання реєстрації ФОП ОСОБА_1 як платника єдиного податку на підставі акта перевірки не приймало. Матеріали справи свідчать, що реєстрацію платника єдиного податку анульовано лише 03.08.2024 — у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності позивача, тобто з підстав, передбачених підпунктом 2 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України. Отже, у перевіряємому періоді з 01.04.2021 по 03.08.2024 позивач перебував на спрощеній системі оподаткування на законних підставах.
За таких обставин, ФОП ОСОБА_1 дотримані вимоги податкового законодавства, відсутній факт заниження ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем загального оподатковуваного доходу, та інших похідних порушень.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (із змінами та доповненнями) визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку) отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
Пунктом 3 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (із змінами та доповненнями) передбачено: нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року № 2464-VI (із змінами та доповненнями): єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Як зазначено вище, податковим органом було прийнято податкові повідомлення-рішення №19610/1700240523, № 19612/17200240523, № 19614/1700240523, №19615/1700240523, №19617/1700240523, № 19618/1700240523, № 19619/1700240523, № 19622/1700240523, №19626/1700240523, № 1098/1700240523, а також рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом єдиного внеску № 1593/1700240523, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання по єдиному внеску на суму 31614,12 грн., та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2025 року № Ф-19625/1700240523 на суму 79035,29 грн.
Вказані ППР, рішення та вимога прийняті в зв`язку із тим, що контролюючий орган вважає, що ФОП ОСОБА_1 із квітня 2021 мав перебувати на загальній системі оподаткування, а тому базою нарахування ЄСВ для ФОП на загальній системі оподаткування є сума доходу (прибутку), що підлягає оподаткуванню ПДФО.
Враховуючи, що висновки про необхідність переходу на загальну систему оподаткування є помилковими, скасуванню підлягають як ППР, так і рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом єдиного внеску та вимога про сплату недоїмки, з огляду на їх похідну природу.
Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № 1098/1700240523 про застосування штрафних санкцій за незастосування РРО (ПРРО) суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 296.10 статті 296 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку першої групи.
Суд зазначає, що відповідно до пункту 1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 20.09.2019 № 128-IX «Про внесення змін до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та інших законів України щодо детінізації розрахунків у сфері торгівлі та послуг» обов`язок застосовувати РРО/ПРРО для платників єдиного податку третьої групи набрав чинності з 01.10.2020. 
Разом з тим, відповідно до п.61 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України у 2021 році позивач як платник єдиного податку 3 групи був звільнений від обов`язку застосовувати РРО/ПРРО з огляду на те, що обсяг доходу протягом 2021 року не перевищував 220 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2021 року.
Суд також звертає увагу, що порушення у сфері застосування РРО/ПРРО у частині, що стосується діяльності позивача після 01 серпня 2023 року та до 03 серпня 2024 року, вчинені у період дії пункту 15 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 265/95-ВР, яким для відповідної категорії платників встановлено зменшені розміри фінансових санкцій — 25 та 50 відсотків відповідно. Застосування контролюючим органом до зазначених порушень повних ставок 100% та 150% суперечить відповідній нормі права.
Враховуючи наведене, податкове повідомлення-рішення від 20.01.2026 р. № 1098/1700240523 про застосування штрафних санкцій є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому суд звертає увагу, що визначення суми штрафних (фінансових) санкцій та здійснення розрахунку таких санкцій в межах ПК України та Закону № 265/95-ВР є дискреційними повноваженнями контролюючого органу, і у випадку коли контролюючий орган проведе вказаний розрахунок з порушенням вимог ПК України та Закону № 265/95-ВР, суд не вправі перебирати на себе функцію такого органу для визначення розміру штрафних (фінансових) санкцій.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що висновки акта перевірки від 02.10.2025 № 16701/Ж5/17-00-24-05-18/3167020096 є необґрунтованими, такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Підстав для переходу ФОП ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування з 01.04.2021 не існувало, оскільки контролюючий орган рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку у встановленому законом порядку не приймав, а здійснювана позивачем діяльність з виготовлення і встановлення індивідуальних ортодонтичних виробів охоплюється КВЕД 86.23 «Стоматологічна практика». Донарахування ПДФО, ПДВ, військового збору, ЄСВ, а також застосування пов`язаних штрафних санкцій і вимоги про сплату недоїмки є похідними від хибного висновку відповідача та підлягають скасуванню. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановляння судового рішення про задоволення позову. Відповідач належними, допустимими та достовірними доказами не довів правомірності прийнятих спірних рішень.
За змістом ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, одним із питань, які вирішує суд при ухваленні ухвали, є питання розподілу між сторонами судових витрат (ч. 5 ч. 1 ст. 244 Кодексу).
Відповідно до положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріали справи містять докази сплати позивачем судового збору у розмірі 13312,00 грн. Разом з тим, враховуючи відмову позивача від частини позовних вимог на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС У Рівненській області належить стягнути судовий збір у розмірі 13241,49 грн.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-третьою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Мазуром О.Г. (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 1977 від 22.04.2021) укладено договір про надання правничої допомоги від 11.11.2025. 
З метою підтвердження конкретного розміру витрат на оплату послуг адвоката надано такі документи: копію договору від 11.11.2025; копію акта прийому-передачі послуг правової допомоги від 07.02.2026 на суму 20000,00 грн. 
Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначені норми (статті 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.
Таким чином, додані до матеріалів справи документи підтверджують надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу.
Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
З урахуванням обставин справи, суд дійшов висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у сумі 10000,00 грн є співмірним із складністю справи та обсягом наданої правничої допомоги. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС У Рівненській області від 04.11.2025 №19610/1700240523, №19612/1700240523, №19614/1700240523, №19617/1700240523, №19618/1700240523, №19619/1700240523, №19622/1700240523, №19626/1700240523.
Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС У Рівненській області від 20.01.2026 №1098/1700240523.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС У Рівненській області від 04.11.2025 №Ф-19625/1700240523.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС У Рівненській області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом єдиного внеску від 27.01.2026 №1593/1700240523.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС У Рівненській області судовий збір у розмірі 13241,49 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС У Рівненській області витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166) 

Повний текст рішення складений 21 травня 2026 року

Суддя       Олег ГРЕСЬКО