Справа № 308/10316/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 травня 2026 року        місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - Іванова А.П.,
за участю секретаря судового засідання - Боти О.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Приват Банк» про захист прав споживачів фінансових послуг шляхом визнання зобов`язання за договором споживчого кредиту припиненими,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг шляхом визнання зобов`язань за договором споживчого кредиту припиненими.
Позивач у позовній заяві посилається на те, що 05.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKH7GK00000033. Відповідно до його умов позивач отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США на термін до 04.06.2037 року для придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06.06.2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки вказаного нерухомого майна.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.03.2010 року у справі № 2п-1121/10 з позивача на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 319 674,97 грн, чим кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі. Надалі рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 22.10.2021 року у справі № 308/1145/16-ц, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.10.2022 року, АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у задоволенні позову про повторне стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії у розмірі 93 253,13 доларів США. При розгляді вказаної справи судами було встановлено, що 21.11.2016 року банк у позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки (житловий будинок по АДРЕСА_1 ) та здійснив державну реєстрацію права власності за собою. У подальшому, 01.08.2024 року, АТ КБ «ПриватБанк» відчужило цей будинок на користь третьої особи за договором купівлі-продажу.
Позивач посилається на ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» та правові позиції Верховного Суду (зокрема, у справі № 756/10266/15-ц), відповідно до яких позасудове врегулювання спору шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є спеціальною підставою припинення зобов`язання. Це виключає будь-які подальші вимоги кредитора щодо виконання боржником як основного, так і додаткових зобов`язань за кредитним договором, незалежно від того, чи залишилася якась частина заборгованості фактично невиконаною.
З огляду на те, що відповідач задовольнив свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, позивач просить суд визнати зобов`язання за кредитним договором № MKH7GK00000033 від 05.06.2007 року припиненими. Судовий збір позивачем не сплачувався на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.08.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Від представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнано у повному обсязі, оскільки відповідач вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Заперечення мотивовані тим, що відповідно до статей 525, 526, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, а одностороння відмова від нього не допускається.
Представник відповідача зазначив, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.03.2010 року у справі № 2п-1121/10 з ОСОБА_1 на користь банку вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором № MKH7GK00000033 у розмірі 319 674,97 грн. Вказане судове рішення набрало законної сили 15.03.2010 року, проте позивачем дотепер не виконано. Вважає, що невиконання зобов`язання за наявним судовим актом надає кредитору право на нарахування 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України на суму невиконаного стягнення до моменту його фактичного погашення.
Крім того, відповідач вважає безпідставними посилання позивача на приписи ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» щодо припинення будь-яких наступних вимог після позасудового звернення стягнення. Банк аргументує це тим, що судове рішення про стягнення боргу у справі № 2п-1121/10 було ухвалено та набрало законної сили задовго до того, як у 2016 році відбулося позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки. На підтвердження тривалого невиконання зобов`язань та відсутності платежів з 25.12.2008 року відповідач надав суду розрахунок заборгованості станом на 29.07.2025 року та виписку за рахунком.
З огляду на неотримання належного виконання АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що правові підстави для визнання зобов`язань за кредитним договором припиненими відсутні, та просить повністю відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2026 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за вказаною позовною заявою до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явився, однак від його представника – адвоката Мартинова Г.К. – надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, водночас подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі представника банку, врахувати надані представником відповідача пояснення по суті спору в попередніх судових засіданнях, доводи, викладені у відзиві, а також докази, долучені до матеріалів справи, та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов такого висновку.
З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є відповідач АТ КБ «ПриватБанк») та позивачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № MKH7GK00000033, за умовами якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 40 000 доларів США зі строком повернення до 04.06.2037 року. На забезпечення виконання вказаного договору 06.06.2007 року сторонами було укладено договір іпотеки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2010 року у справі № 2п-1121/10 з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 319 674,97 грн. Вказане рішення набрало законної сили 15.03.2010 року.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.10.2021 року у справі № 308/1145/16-ц, яке залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 04.10.2022 року, відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 93 253,13 доларів США.
Вказаними судовими рішеннями встановлено, що 21.11.2016 року банк у позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки — житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрував за собою право власності на це майно. Надалі, 01.08.2024 року, АТ КБ «ПриватБанк» продало вказаний будинок третій особі на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як уже було зазначено судом, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.03.2010 року у справі № 2п-1121/10 з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № MKH7GK00000033 у розмірі 319 674,97 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 15.03.2010 року.
Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів виконання вищевказаного судового рішення від 03.03.2010 року.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення, що є складовою принципу правової визначеності та права на справедливий суд, гарантованого, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до долученого відповідачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що остання фактична сплата коштів боржником відбулася 25.12.2008 року.
Таким чином, стягнута судом сума боргу залишається непогашеною.
Посилання позивача на приписи ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» суд оцінює критично з огляду на таке. 
Судове рішення про стягнення кредитної заборгованості у справі № 2п-1121/10 ухвалено судом та набрало законної сили у березні 2010 року, тобто задовго до реалізації банком права на позасудове врегулювання у листопаді 2016 року.
Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
У силу ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитор має право на захист свого майнового інтересу шляхом нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму невиконаного судового рішення до моменту його фактичного повного виконання.
Реалізація іпотекодержателем права на предмет іпотеки у 2016 році не звільняє боржника від виконання рішення суду від 03.03.2010 року, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Доказів повного виконання зазначеного судового рішення позивачем суду не надано.
Враховуючи, що факт належного та повного виконання зобов`язань за кредитним договором чи судовим рішенням позивачем не доведений, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання зобов`язань за договором споживчого кредиту припиненими. Дії відповідача АТ КБ «ПриватБанк» щодо подальшого обліку заборгованості ґрунтуються на чинному судовому рішенні та вимогах закону.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 244, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 626, 629 ЦК України, суд, –
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПриватБанк» про захист прав споживачів фінансових послуг шляхом визнання зобов`язань за договором споживчого кредиту припиненими – відмовити. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду        А.П. Іванов