У х в а л а
27 квітня 2026 року
м. Київ
Справа № 184/1845/24
Провадження № 61-5185ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), в інтересах якого діє адвокат Крісак Марина Володимирівна (далі - адвокат),
на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 6 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржника про стягнення коштів і 
за зустрічним позовом скаржника до позивача за участю ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про стягнення коштів і відшкодування моральної шкоди та
в с т а н о в и в:
1. У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути зі скаржника 145 030,00 грн залишку завдатку.
2. У вересні 2024 року скаржник подав зустрічний позов. Просив стягнути з позивача 8 500,00 грн безпідставно отриманих коштів і 20 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. 
3. 6 березня 2025 року Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив первісний позов і відмовив у задоволенні зустрічного.
4. 24 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін.
5. 19 квітня 2026 року адвокат в інтересах скаржника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 12111/0/220-26 від 20 квітня 2026 року), у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову у задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного.
6. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
6.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
6.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
6.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
6.4. Предметом первісного та зустрічного позовів є стягнення коштів. За змістом оскаржених судових рішень ціна первісного позову становила 145 030,00 грн, а зустрічного - 28 500,00 грн що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (832 000,00 грн = 250 х 3 328,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік»).
7. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна оскаржити у касаційному порядку. У цій скарзі не зазначив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо переглянути у касаційному суді. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
8. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
8.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
8.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
8.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
8.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
8.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти первісного позову та на користь зустрічного. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
8.6. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення, які не можна переглянути за загальним правилом у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не навів. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 6 березня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів і за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю ОСОБА_3 як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про стягнення коштів і відшкодування моральної шкоди.
2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко