РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 285/5589/25
провадження у справі № 2/0285/551/26
25 травня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого – судді Коцюби О.М.,
за участю секретаря Лук`янця Н.В.,
представника позивачів ОСОБА_1 ,
представника відповідача Чижикової Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Звягель цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства “Українська Залізниця” про стягнення моральної та матеріальної шкоди,-
встановив:
08.10.2025 року представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Синюк С.Л., звернувся до суду з позовом, у якому позивачі просять стягнути з відповідача на їхню користь відшкодування моральної шкоди, на кожного по 150000 грн. 00 коп., а також, на користь ОСОБА_2 витрати на поховання у розмірі 15460 грн 00 коп.. Окрім цього, просять стягнути з відповідача на їхню користь витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. та судові витрати.
Вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2025 року машиніст ОСОБА_4 , вантажним потягом № ВЛ80Т1321 (4402), поряд посадкової платформи «Райки», що знаходиться неподалік с. Скрагілівка, Бердичівського району, Житомирської області, на парній колії 37 км. 2 пікет перегону «Бердичів-Михайленки» скоїв наїзд на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на колії. Внаслідок вказаної пригоди ОСОБА_5 загинув. За фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025064800000668 та розпочато досудове розслідування. Позивач ОСОБА_2 була дружиною загиблого, позивач ОСОБА_3 - сином. Зазначають, що втратили близьку людину, який був їхньою опорою. Смерть спричинила їм надзвичайних страждань. Тому вони змушені звернутись із вказаним позовом.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якої просить відмовити в задоволенні позовних вимог з таких підстав. За вказаним фактом було проведено службове розслідування, за результатами якого вини залізниці у вказаному випадку не вбачається. Травмування потерпілого сталося внаслідок порушення ним п. 2.1, 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», які вказують, що пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше 5 метрів. Окрім цього, було встановлено, що локомотивною бригадою було використано усіх заходів для запобіганню наїзду на людину. Також зазначили, що загиблий ОСОБА_5 , перебуваючи у зоні підвищеної небезпеки, не тільки знехтував відповідними правилами а й свідомо пішов на їх порушення. Загиблий на приймав жодних заходів щоб уникнути наїзду на себе, а навпаки, своєю поведінкою сприяв неминучому настанню заподіяння йому тяжких травм, що у свою чергу призвело до смерті.
Представник позивачів — адвокат Синюк С.Л. у судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача — Чижикова Л.О. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, оскільки потерпілий грубо порушила правила безпеки громадян на залізничному транспорті. Окрім цього доповнила, що позивачі проживали окремо від загиблого, загиблий був розлучений із позивачем ОСОБА_2 , також відповідач ОСОБА_3 рідко спілкувався із батьком, доказів на глибокі душевні страждання позивачами не надано. Щодо стягнення матеріальних збитків на поховання то зазначила, що додані чеки не містять жодного посилання на те, що вказані витрати були здійсненні саме на поховання загиблого ОСОБА_5 .
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження відомості про яке внесені до ЄРДР за №12025064800000668, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що 07.07.2025 року близько 00.05 год поряд посадкової платформи «Райки», що знаходиться неподалік с. Скрагілівка, Бердичівського району, Житомирської області, на парній колії 37 км. 2 пікет перегону «Бердичів-Михайленки» вантажний потяг № ВЛ80Т1321 (4402) під керуванням машиніста ОСОБА_6 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на колії. Внаслідок наїзду ОСОБА_5 загинув на місці події. 
За фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025064800000668 та розпочато досудове розслідування за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с. 14).
Постановою старшого слідчого Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Рудя М. Було закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України (а.с. 15).
Згідно вказаної постанови встановлено, що було проведено службове розслідування, за результатами якого вини залізниці у вказаному випадку не вбачається. Травмування потерпілого сталося внаслідок порушення ним п. 2.1, 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», які вказують, що пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях; пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше 5 метрів. 
Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 150000 грн. судом встановлено наступне.
Згідно протоколу допиту сина загиблого — ОСОБА_3 встановлено, що загиблий ОСОБА_5 є його батьком. ОСОБА_5 з матір`ю (позивачем у справі) — ОСОБА_2 не проживає близько 10 місяців, однак, офіційно не розлучені (матеріали кримінального провадження №12025064800000668). 
Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що загиблий надав їй допомогу не підтверджено жодним доказом. Окрім цього, посилання на те, що між нею та загиблим були теплі відносини спростовується показами сина - ОСОБА_3 , який, окрім вищевказаного, зазначив про те, що ОСОБА_5 не проживав із позивачем, а проживав із іншою жінкою у її квартирі. 
Отже, посилання позивача ОСОБА_2 на те, що смерть потерпілого позбавила її можливості проводити свята із своїм чоловіком, що вони не зможуть повноцінно жити і смерть зруйнувала нормальний життєвий устрій, не знайшли свого підтвердження. Отже, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди слід відмовити.
У частині позовних ОСОБА_3 про стягнення із відповідача витрат на поховання у розмірі 15460 грн. судом встановлене наступне.
До позовної заяви позивачем додано товарні чеки від 08.07.2025 року на загальну суму 15460 грн. та (а.с. 29). Вказані витрати пов`язані із ритуальними послугами поховання.
Відповідно до ч. 1 ст 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.
Суд відкидає посилання відповідача на той факт, що не надано належних доказів на підтвердження вказаних витрат. Суд не має сумнівів, що поховання померлого вимагає витрат та заявлені витрати позивачем не є надмірними.
На підставі вищевикладеного позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення із відповідача витрат на поховання у розмірі 15460 грн. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення із відповідача на свою користь моральної шкоди у розмірі 150000 грн суд дійшов такого висновку.
Встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином загиблого ОСОБА_5 , вказане підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 23).
Із пояснень ОСОБА_7 , які він надавав слідчому, випливає, що він підтримував відносини із своїм батьком.
Отже, суд враховує, що загибель близької людини, які підтримували між собою стосунки як син та батько, тягне за собою моральні страждання.
Право на судовий захист закріплено у ст. 4 ЦПК України як право на звернення до суду за захистом, згідно з яким кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків і інші способи відшкодування майнової шкоди та моральної (немайнової) шкоди (п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце на залізниці.
Причиною нещасного випадку на залізниці стала необережність загиблого ОСОБА_5 , який знаходився на залізничній колії та вжив заходів щодо збереження свого життя.
Машиністом потяга подавалися звукові сигнали та застосовано екстрене гальмування, однак уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_5 не вдалося.
Оскільки потяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач.
Отже, відсутність в діях заподіювача шкоди - володільця джерела підвищеної небезпеки складу кримінального правопорушення, відсутність суспільно-небезпечних протиправних дій працівника залізничного транспорту не мають правового значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст потягу перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивач, як син загиблого, наділений правом вимагати відшкодування спричиненої йому моральної шкоди в результаті смерті його батька, яка настала внаслідок наїзду на нього потягу.
Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.
Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18, яку суд застосовує у своєму рішенні.
В ході розгляду справи обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом не встановлено.
Отже, у спірному випадку дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу або непереборної сили.
В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоровая, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Відповідно до ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.
Ч. 2 ст. 1193 ЦК України передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.
Наявні у справі докази підтверджують факт травмування ОСОБА_5 внаслідок наїзду на нього вантажним потягом № ВЛ80Т1321 (4402), який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці.
Твердження, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Таких обставин під час розгляду справи не встановлено.
Встановивши, що позивач ОСОБА_3 доводився загиблому сином, суд приходить до висновку, що заподіяна позивачу моральна шкода внаслідок його загибелі підлягає відшкодуванню відповідачем АТ «Укрзалізниця», як власником джерела підвищеної небезпеки.
При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує вимоги розумності, виваженості, співмірності (пропорційності) та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань, які позивач ОСОБА_3 зазнав внаслідок смерті близької людини, характер та тривалість немайнових втрат, які зруйнували нормальні життєві зв`язки, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди. Сам факт загибелі ОСОБА_5 при встановлених судом обставинах є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача як його сина, враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Також суд бере до уваги відсутність вини відповідача в настанні смерті ОСОБА_5 та те, що смерть його сталася саме внаслідок його власної грубої необережності та порушення ним вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.
З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку про зменшення суми моральної шкоди, яку просить стягнути позивач до 100000 грн., що на думку суду є належною сатисфакцією в конкретному випадку.
Отже, за результатами розгляду справи суд вирішив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частини стягнення моральної шкоди у розмірі 150000 грн відмовити; в частині позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат на поховання у розмірі 15460 грн задовольнити у повному обсязі; в частині позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у розмірі 150000 грн задовольнити частково, стягнувши моральну шкоду у розмірі 100000 грн.
В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу представник позивач зазначив, що такі докази будуть надані додатково в порядку передбаченому ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 3, 12, 141, 223, 258, 259, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, - 
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства “Українська Залізниця” про стягнення моральної та матеріальної шкоди– задовольнити частково.
Стягнути із Акціонерного товариства “Українська Залізниця” (ЄДРПОУ 40075815, вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03150)на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , матеріальну шкоду у розмірі 15460 грн. 00 коп. (п`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят грн.)
Стягнути із Акціонерного товариства “Українська Залізниця” (ЄДРПОУ 40075815, вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03150)на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , моральну шкоду у розмірі 100000 грн. 00 коп. (сто тисяч грн.)
У решті позовних вимог  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 — відмовити.
Стягнути із Акціонерного товариства “Українська Залізниця” (інд. код юридичної особи — 40075815, вул. Єжи Ґедройця, 5, м. Київ, 03680) на користь держави судовий збір у розмірі 4827 грн. 85 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий:     О.М. Коцюба