П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/14213/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П. 
Суддя-доповідач: Смілянець Е. С. 
14 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії № 220350005632 від 04.06.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 : - періоди роботи в колгоспі з 26.04.1986 року по 16.07.1987 року, з 04.07.1988 року по 04.04 1990 року; - періоди роботи з травня 2004 року по вересень 2004 року, з травня 2005 року по вересень 2005 року та червень 2006 року.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 29.09.2025 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що відмовляючи у зарахуванні періоду роботи за трудовою книжкою колгоспника, відповідач посилається на те, що в такій не вказано час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні). Суд звертає увагу, що позивачем не було надано жодних інших документів, підтверджуючих роботу у вищезазначені періоди, передбачені Порядком №637, як при зверненні за призначенням пенсії так і разом з поданням позовної заяви, а тому підстав, для зарахування відповідних періодів до трудового стажу позивача, немає.
Стосовно періоду роботи з травня 2004 по вересень 2004, з травня 2005 по вересень 2005 та червень 2006, які відповідачем не враховано до страхового стажу в зв`язку з відсутністю в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами скарги зазначає, що у нього немає можливості підтвердити спірні періоди будь-якими іншими документами, оскільки вони не збереглися. Керуючись положеннями Порядку № 673, суд не врахував, що відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , 28.03.2025 року вперше звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 220350005632 від 04.04.2025 року відмовлено у призначені пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідн
За результатами розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи: - з 26.04.1986 року по 16.07.1987 року в колгоспі ім. Калініна, згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 від 18.06.1982 року, оскільки відсутні дані щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів); - з 04.07.1988 року по 04.04.1990 року в колгоспі «Свободный путь» (мовою оригіналу), згідно із трудовою книжкою НОМЕР_2 від 29.01.1990 року, оскільки відсутні дані щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів).
28.05.2025 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком, надавши трудові книжки, військовий квиток, довідки про роботу, паспорт і код.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 220350005632 від 04.06.2025 року, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки, як вказано, його загальний страховий стаж становить 18 років 07 місяців 25 днів (що є недостатнім для призначення пенсії за віком).
До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 26.04.1986 року по 16.07.1987 року, з 04.07.1988 року по 04.04 1990 року згідно з трудовою книжкою, оскільки не зазначено встановлений мінімум та кількість відпрацьованих вихододнів, як передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспників». Період роботи в колгоспі «Новий шлях» з 1999 року по 2002 рік зараховано згідно з реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Також до стажу не враховано періоди роботи з травня 2004 року по вересень 2004 року, з травня 2005 року по вересень 2005 року та червень 2006 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Позивач, не погоджуюсь із зазначеним рішенням відповідача вважає, що воно порушує його права, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон № 1058-ІV від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Як встановлено судом першої інстанції, страховий стаж позивача становить 18 років 07 місяців 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV.
При цьому, до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи в колгоспі з 26.04.1986 по 16.07.1987 та з 04.07.1988 по 04.04.1990, оскільки в трудовій книжці відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі як це передбачено Основними положеннями про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників.
Відмовляючи у зарахуванні періоду роботи за трудовою книжкою колгоспника, відповідач посилається на те, що в такій не вказано час роботи за фактичною тривалістю (відпрацьовані трудодні).
Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що стосовно періоду з 26.04.1986 року по 16.07.1987 року, такі відомості передбачені Порядком №637 в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Стосовно періоду з 04.07.1988 по 04.04.1990, колегія суддів відмічає, що в матеріалах справи наявна довідка яка містить такі відомості (встановлений мінімум та кількість виходів), що є підставою для зарахування відповідного періоду.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 : - періоди роботи в колгоспі з 04.07.1988 року по 04.04 1990 року.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції щодо періоду роботи з травня 2004 по вересень 2004, з травня 2005 по вересень 2005 та червень 2006, які відповідачем не враховано до страхового стажу в зв`язку з відсутністю в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону №1058-ІV, сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у частині 1 статті 20 Закону №1058-ІV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до ч. 12 ст. 20 цього Закону страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Суд першої інстанції передчасно вважав, що з огляду на відсутність доказів наявності в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообо`язкового Державного соціального страхування відомостей про сплату страхових внесків стосовно позивача в оскаржуваний період, немає підстав для зарахування вказаного періоду роботи.
Згідно усталеної практики Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17), який при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. 
Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює. Доводи про відсутність відомостей щодо сплати страхових внесків, як підстави у відмові призначення пенсії, є протиправними, оскільки покладають на пенсіонера надмірний індивідуальний тягар. Крім того, невиконання страхувальником обов`язку зі сплати страхових внесків не може позбавляти особу соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, адже суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту населення. 
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, у яких зроблено висновок, що несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.
Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 з травня 2004 року по вересень 2004 року, з травня 2005 року по вересень 2005 року та червень 2006 року.
При цьому, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 : - періоди роботи в колгоспі з 04.07.1988 року по 04.04 1990 року; - періоди роботи з травня 2004 року по вересень 2004 року, з травня 2005 року по вересень 2005 року та червень 2006 року.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити частково. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2025 року скасувати.
Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про відмову в призначенні пенсії № 220350005632 від 04.06.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 : - періоди роботи в колгоспі з 04.07.1988 року по 04.04 1990 року; - періоди роботи з травня 2004 року по вересень 2004 року, з травня 2005 року по вересень 2005 року та червень 2006 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.