Справа 206/1090/26 
Провадження 2/206/1349/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
18 червня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючого судді Гаркуші В.В.,
за участю секретаря судового засідання Дуб В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:
06.03.2026 до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 , у якій представник позивача Паладич Аліна Олександрівна просить суд:
стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, заборгованість за договором № 2611779 від 23.11.2021 у розмірі 41052 грн 00 коп.;
стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662 грн 40 коп.

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача.
За змістом заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 23.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір № 2611779 про надання коштів на умовах споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до доводів позивача, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати відповідачці грошові кошти у сумі 10000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Позивач у позовній заяві зазначає, що кредит надавався строком на 30 днів, стандартна процентна ставка становила 1,99 % на день, а знижена процентна ставка — 0,01 %.
Позивач посилається на те, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачці кредитні кошти шляхом їх перерахування на платіжну картку № НОМЕР_2 , яку відповідачка вказала при оформленні кредиту.
Крім того, позивач зазначає, що відповідачка здійснювала лише часткову оплату в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, останній платіж проведено 23.02.2022 на суму 3200 грн 00 коп., унаслідок чого утворилася заборгованість.
23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», яке в подальшому змінило найменування на ТОВ «Свеа Фінанс», укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 2611779.
Згідно з твердженнями позивача, станом на дату подання позову загальний розмір заборгованості за договором № 2611779 від 23.11.2021 становить 41052 грн 00 коп., із яких: 10000 грн 00 коп. — заборгованість за тілом кредиту; 31052 грн 00 коп. — заборгованість за процентами; пеня, штраф та комісія — 0 грн 00 коп.
На підставі наведеного позивач просить стягнути заборгованість на користь ТОВ «Свеа Фінанс», оскільки відповідачка всупереч умовам кредитного договору своєчасно не здійснює повернення кредиту та порушує взяті на себе зобов`язання, а також просить стягнути з відповідачки судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи (а.с. 1-5).
Представник ТОВ «Свеа Фінанс» у судове засідання не з`явилася. У прохальній частині позову просила суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, у разі неявки в судове засідання відповідачки проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. 5).
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України (а.с. 18). Відзиву на позовну заяву, заперечень або клопотань про відкладення розгляду справи суду не надала.
Оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, відзиву на позовну заяву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд, з урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2026 справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В. (а.с. 8).
Ухвалою судді від 14.04.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 12).
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши й оцінивши надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи.
23.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 2611779 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство зобов`язалося надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови договору (підсистема «Електронний суд»).
Відповідно до п. 1.2 договору сума кредиту складає 10000 грн 00 коп.
Згідно з п. 1.3 договору строк дії кредиту становить 360 днів.
За умовами п. 1.4 договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % на день.
За умовами п. 1.4.1 договору знижена процентна ставка становить 0,01 % на день.
Згідно з п. 1.5 договору орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 29653,85 % річних за стандартною ставкою та 6961,93 % річних за зниженою ставкою.
Відповідно до п. 1.6.1 та п. 1.6.2 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає 81640 грн 00 коп. за стандартною ставкою та 75700 грн 00 коп. за зниженою ставкою.
За п. 2.1 договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 .
Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «B392» у розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» (підсистема «Електронний суд»).
23.11.2021 відповідачкою також підписано паспорт споживчого кредиту, істотні умови якого відповідають умовам договору споживчого кредиту (підсистема «Електронний суд»).
З матеріалів справи вбачається, що під час оформлення кредиту відповідачка пройшла ідентифікацію та верифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, зокрема з використанням системи BankID НБУ. Після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір відповідачка прийняла умови договору шляхом введення одноразового ідентифікатора «B392», направленого на номер телефону, зазначений під час реєстрації в особистому кабінеті.
Відповідно до довідки вих. № 34390-0403 від 04.03.2024, виданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення», сервіс онлайн-платежів «iPay», 23.11.2021 о 20 год. 23 хв. 05 сек. було здійснено перерахування коштів у сумі 10000 грн 00 коп. на платіжну картку з маскою НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua — 121264369, призначення платежу: зарахування 10000 грн на карту НОМЕР_2 (підсистема «Електронний суд»).
Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт надання відповідачці кредитних коштів у сумі 10000 грн 00 коп.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 2611779 від 23.11.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, станом на 23.05.2023 заборгованість ОСОБА_1 становить 41052 грн 00 коп., із яких: 10000 грн 00 коп. — заборгованість за тілом кредиту; 31052 грн 00 коп. — заборгованість за процентами; пеня, штраф та комісія — 0 грн 00 коп. (підсистема «Електронний суд»).
З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачці нараховано проценти за користування кредитом у загальному розмірі 31052 грн 00 коп., зокрема за період з 23.11.2021 по 24.10.2022 із розрахунку 0,99 % на день, що становить 99 грн 00 коп. за день, та за період з 25.10.2022 по 18.11.2022 із розрахунку 1,99 % на день, що становить 199 грн 00 коп. за день (підсистема «Електронний суд»).
З розрахунку заборгованості також убачається, що відповідачка здійснювала часткові платежі на погашення заборгованості за кредитним договором, зокрема останній платіж здійснено 23.02.2022 у сумі 3200 грн 00 коп. Усього відповідачкою сплачено 3320 грн 00 коп., які зараховані в рахунок погашення процентів за користування кредитом.
23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23, відповідно до умов якого первісний кредитор передав, а новий кредитор набув права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними у відповідному реєстрі боржників (підсистема «Електронний суд»).
Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023 до нового кредитора перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 2611779, дата закінчення договору — 18.11.2022, загальна сума заборгованості — 41052 грн 00 коп., із яких: 10000 грн 00 коп. — тіло кредиту; 31052 грн 00 коп. — проценти (підсистема «Електронний суд»).
З наданих позивачем документів убачається, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило найменування на ТОВ «Свеа Фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, що підтверджується відповідними установчими та реєстраційними документами, долученими до матеріалів справи.
Доказів повного або часткового погашення відповідачкою заборгованості після відступлення права вимоги, а також доказів виконання зобов`язання перед первісним або новим кредитором матеріали справи не містять.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту та договору факторингу у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою грошового зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

ІV. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають установленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд вважає, що спірні правовідносини сторін врегульовані положеннями ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про електронну комерцію» в редакціях, чинних на момент укладення договору.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми.
За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій, у тому числі електронній, формі.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилався ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною або сторонами.
Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі, у тому числі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами законодавства про електронні документи та з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір — це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором — це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
За змістом п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор — це алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що прийняла пропозицію укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Відповідно до абз. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
За змістом ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти однією стороною та її прийняття другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; або вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин може бути підписаний, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Зміст наведених норм права свідчить про те, що договір споживчого кредиту може бути укладений в електронній формі, а використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є належним способом підписання електронного правочину, якщо такий спосіб погоджений сторонами та відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію».
Судом встановлено, що 23.11.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 2611779 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі. Договір підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «B392».
Відповідачка дійсність укладеного договору у встановленому законом порядку не оспорила, доказів неукладення договору, використання її персональних даних іншою особою, відсутності її волевиявлення на укладення договору або недійсності такого правочину суду не подала.
Крім того, суд враховує, що відповідачка здійснювала часткові платежі за договором, що свідчить про вчинення нею конклюдентних дій, спрямованих на виконання укладеного договору, та узгоджується з доводами позивача про прийняття відповідачкою умов кредитування.
Отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, передбаченої ст. 204 ЦК України, відсутності даних про нікчемність договору та відсутності доказів його оспорення відповідачкою, суд доходить висновку, що договір № 2611779 від 23.11.2021 укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 у належній електронній формі та є підставою для виникнення у сторін відповідних цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Судом встановлено, що сторони погодили істотні умови договору, зокрема суму кредиту, строк кредитування, процентні ставки, порядок повернення кредиту, порядок сплати процентів та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача.
При цьому суд, оцінюючи умови договору безпосередньо, виходить із того, що відповідно до п. 1.3 договору строк дії кредиту становить 360 днів, тоді як 30 днів, зазначені у позовній заяві позивача, відповідають розрахунковому періоду / періоду платежу, а не загальному строку дії кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник є таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачці кредитні кошти у сумі 10000 грн 00 коп., що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про успішне перерахування 23.11.2021 грошових коштів на платіжну картку відповідачки.
Відповідачка доказів повернення кредиту, сплати процентів у повному обсязі або повного погашення заборгованості суду не подала.
З розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом нараховувалися у межах погодженого сторонами строку дії кредиту, а саме до 18.11.2022, тобто у межах 360-денного строку кредитування, визначеного договором. Розрахунок не містить нарахування договірних процентів після 18.11.2022.
Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 висловила правову позицію, за змістом якої договірні проценти за користування кредитом можуть нараховуватися у межах погодженого сторонами строку кредитування; після спливу такого строку права та інтереси кредитора можуть забезпечуватися іншими передбаченими законом способами, зокрема відповідальністю за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим у цій справі підстав для зменшення заявленої до стягнення суми процентів з мотивів їх нарахування поза межами строку кредитування суд не вбачає, оскільки проценти у сумі 31052 грн 00 коп. нараховані саме в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 18.11.2022.
На відміну від випадків, коли кредитор нараховує проценти після спливу визначеного договором строку кредитування, у цій справі останнє нарахування процентів здійснене на кінцеву дату дії кредитного договору, визначену умовами договору та реєстром боржників до договору факторингу. Штрафні санкції, пеня або комісії позивачем до стягнення не заявлені.
Відповідачка правильність розрахунку заборгованості не спростувала, альтернативного розрахунку суду не подала, доказів сплати кредиту або процентів у повному обсязі не надала.
Водночас суд враховує, що відповідачка відзиву на позовну заяву не подала та заяви про застосування наслідків спливу позовної давності до ухвалення рішення суду не заявила.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення рішення, у зв`язку з чим підстав для застосування позовної давності з ініціативи суду немає.
З огляду на викладене суд вважає доведеним, що заборгованість ОСОБА_1 за договором № 2611779 від 23.11.2021 становить 41052 грн 00 коп., із яких: 10000 грн 00 коп. — заборгованість за тілом кредиту; 31052 грн 00 коп. — заборгованість за процентами.
Щодо переходу права вимоги суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а друга сторона відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що договір факторингу є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі та на умовах, які існували на момент переходу таких прав.
Судом встановлено, що 23.05.2023 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу № 01.02-25/23, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору права грошової вимоги до боржників, визначених у відповідному реєстрі боржників.
Як убачається з витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 01.02-25/23 від 23.05.2023, до нового кредитора перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2611779 від 23.11.2021 у загальній сумі 41052 грн 00 коп.
Матеріали справи містять документи на підтвердження того, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» змінило найменування на ТОВ «Свеа Фінанс», при цьому код ЄДРПОУ юридичної особи залишився незмінним — 37616221.
Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення договору факторингу, передачу права вимоги до відповідачки або правонаступництво позивача у зв`язку зі зміною найменування юридичної особи.
Доказів виконання відповідачкою зобов`язання перед первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» або новим кредитором ТОВ «Свеа Фінанс» матеріали справи також не містять.
З урахуванням презумпції правомірності правочину та меж судового розгляду, визначених ст. 13 ЦПК України, суд доходить висновку, що ТОВ «Свеа Фінанс» є належним кредитором за вимогою до ОСОБА_1 за договором № 2611779 від 23.11.2021.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено факт укладення кредитного договору, факт надання відповідачці кредитних коштів, факт неналежного виконання відповідачкою зобов`язання, розмір заборгованості та факт переходу права вимоги до позивача.
Відповідачка відзиву на позовну заяву не подала, у судове засідання не з`явилася, доказів на спростування доводів позивача або на підтвердження належного виконання зобов`язання суду не надала.
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 2611779 від 23.11.2021 у розмірі 41052 грн 00 коп. є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
V. Судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що позовні вимоги заявлені на суму 41052 грн 00 коп. та підлягають задоволенню у повному обсязі.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 139 від 27.02.2026.
Оскільки позов ТОВ «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2662 грн 40 коп.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272-274, 279, 280-284, 287, 288, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 11, 202, 204, 205, 207, 267, 509, 512-516, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 629, 638, 639, 1048-1050, 1054, 1077 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування», суд, —

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором — задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, заборгованість за договором № 2611779 від 23.11.2021 у розмірі 41052 грн 00 коп., із яких: заборгованість за тілом кредиту — 10000 грн 00 коп.; заборгованість за процентами — 31052 грн 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662 грн 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідачки.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачкою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви відповідачки про перегляд заочного рішення без задоволення відповідачка має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку. У такому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, установлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», код ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя          В.В. Гаркуша