Справа № 420/4714/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 червня 2026 року м. Одеса 

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ТОВ «ДАНН» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,
встановив:
Позивачі звернулись з позовною заявою до Одеської митниці, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500020/2026/000026/1 від 04.02.2026;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA500020/2026/000033 від 04.02.2026.
Одеською митницею заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, яке обґрунтовано тим, що розмір скорегованої митної вартості становить 385945,42 грн, а обставини по справі потребують надання усних пояснень, бажають брати участь у досліджені доказів, виступити зі вступним словом, ставити питання та надавати відповіді, міркування.
Суд відхиляє заявлене клопотання, оскільки предметом спору у цій справі є митне оформлення товару яке здійснювалось на підставі електронних митних декларацій, письмових документів наданих позивачем до митного органу. В подальшому, контактування позивача з митними органом щодо розмитнення товару, в тому числі прийняття картки відмови, корегування митної вартості відбувалось через електронний кабінет. 
У цій справі, сторони у своїх заявах по суті, а саме - у позовній заяві, відзиві, обґрунтовують свої правові позиції посилаючись на первинні документи які є ідентичними та наявні у обох сторін і які надані суду. Інших письмових доказів вже не може бути надано в силу їх відсутності. Таким чином, кожна зі сторін детально виклала свою правову позицію щодо суті спору, а також по кожному письмовому доказу, що виключає потребу їх дослідження безпосередньо в судовому засіданні. Викладення своєї позиції митним органом письмово у відзиві, не обмежує його можливості викласти її ґрунтовно, а тому проголошення такої ж позиції в судовому засіданні усно зі вступним словом шляхом зчитування відзиву, не є на думку суду переконливим аргументом для слухання справи в судовому засіданні.
Розгляд справи у письмовому провадженні є однією із форм здійснення судочинства і не позбавляє сторони заявляти клопотання по справі у письмовому вигляді, не зменшує обсяг дослідження доказів та не впливає на їх оцінку судом.
Жодних клопотань у цій справі окрім даного, сторонами не заявлено, справа є незначної складності, а тому її розгляд у письмовому провадженні не впливає на доступ до правосуддя та не обмежує права сторін. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що 18.08.2025 р. між ТОВ “Данн.” як покупцем та компанією Alltag und Geratetechnik GmbH (Швейцарія) як продавцем укладено договір поставки товару № AUG-00D/21-КА. Для здійснення митного оформлення товару до Одеської митниці подана митна декларація (МД) № 26UA500020000757U0 від 30.01.2026, відповідно до якої за умовами поставки CFR на митну територію України було поставлено товар. Від відповідача надійшло повідомлення про витребування додаткових документів на підтвердження складових митної вартості. У відповідь Декларантом надіслано лист разом з яким було надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості та викладено аргументи щодо безпідставності зауважень та вимоги надати додаткові документи. Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, які є протиправними, оскільки надали всі необхідні документи для розмитнення товару за ціною вказаною у декларації. Просять задовольнити позовні вимоги.
Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що під час здійснення митного оформлення за митною декларацією № 26UA500020000757U0 від 30.01.2026, позивачем надані документи, зазначені в графі 44 МД. Оскільки в документах містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
Судом встановлені такі обставини по справі.
18.08.2025 між ТОВ «ДАНН.» як покупцем, та компанією Alltag und Geratetechnik AG (Швейцарія), як продавцем, укладено договір поставки товару №AUG-00D/21-КА. Сторонами було погоджено поставку товару на територію України згідно специфікації №53935 від 27.01.2026 до Договору, за умовами поставки CFR.
З метою митного оформлення, Позивачем (в особі ТОВ «Технологічна експедиція) було подано до Одеської митниці митну декларацію ІМ 40 АА 26UA500020000757U0, в якій було визначено для митного оформлення товар № 1-10 загальною вартістю 118 629,24 дол. США.
Разом з митною декларацією Позивачем до митного органу були подані документи (графа 44): 
0271 – пакувальний лист (Packing List) №64/01/2026 від 27.01.2026; 
0380 – рахунок – фактура (інвойс) (Commercial Invoice) №64/01/2026 від 27.01.2026; 
0705 – коносамент (Bill of Lading) № XM250751613 від 26.11.2025; 
0787 – наряд №DOL00010383 від 29.01.2026; 
0862 - декларація про походження товару (Declaration of origin) - інвойс №64/01/2026 від 27.01.2026; 
1001 - Статус особи, яка подає митну декларацію №2; 
m1701 – акт митного огляду 26UA500020000757U0; 
4100 – договір поставки №AUG - 00D/21-КА від 18.08.2025; 
4103 – специфікація №53935 від 27.01.2026 до договору поставки № AUG - 00D/21-КА від 18.08.2025; 
m4207 – договір про надання послуг митного брокера № ТЕ 19042025/1 від 19.04.2025; де «m» – означає, що документ надавався при першому митному оформленні і не надається кожного разу. 
На вимогу Одеської митниці про надання додаткових документів, Позивачем були надані прайс б/н від 26.01.2026, експертне дослідження №69/26 від 04.02.2026, експортна декларація №516720251126964785 від 26.11.2025 і комерційна пропозиція продавця (підтверджується листом № 53935/1 від 04.02.2026).
Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) мд 26UA500020000757U0 від 30.01.2026 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № №UA500020/2026/000026/1 від 04.02.2026, а саме:
1) Згідно коносаменту від 26.11.2025 № XM250751613 оцінювана партія товару прибула на морському судні ISCHIA – але у гр.21 ЕМД зазначене інше судно KEREMCAN. Тобто здійснювались операції розвантаження, перевантаження контейнерів, а також надавались інші, пов`язані з транспортуванням послуги, зокрема портові (зберігання, обробка вантажу, зважування тощо). З огляду на зазначене митний орган зазначає щодо наявності у імпортера додаткових витрат на транзитні митні формальності доставку товару від транзитного порту до кордону України тощо. Слід відмітити, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у Компендіумі з митного оцінювання Всесвітньої митної організації, до транспортних витрат повинні включатись всі витрати, пов`язані з перевезенням товарів або що є умовою їх перевезення, незалежно від того, чи є вони основними чи непрямими витратами, понесеними в зв`язку з переміщенням товарів до місця ввезення на МТУ, тобто які є суттєвим етапом усієї транспортної операції. Таким чином, декларантом документально не підтверджено повноту включення до ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар, складових митної вартості, визначених пунктами 5, 6 част. 10 ст. 58 Кодексу.
2) Відповідно до наданого до митного оформлення інвойсу поставка товарів здійснюється на умовах CFR Odesa (згідно Інкотермс 2010), тобто вартість страхування не включена у вартість товару. У наданих до митного оформлення документах (комерційному інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.
3) Відповідно до умов викладених у специфікації, оплата товару здійснюється Покупцем не пізніше 45 днів після отримання товару. Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (далі - ГАТТ) оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару. Під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Вказана схема розрахунків за поставлений товар, суперечить світовій практиці та може свідчити про наявність додаткових умов та домовленостей, які унеможливлюють підтвердження заявленої ціни товарів як такої, що базується на дійсній вартості згідно статті VII ГАТТ. Також поставка товару з таким відстроченням по оплаті може розглядатись як прихований лізинг, яким передбачаються лізингові платежі, які не розглядаються як частина митної вартості лише за певних умов (п.5 ст.51 МКУ). Відповідно до Податкового кодексу України сплачений при імпорті товару ПДВ за комерційною операцією (з оплатою за товар) включається до податкового кредиту (п.198.1 ПКУ). Декларування зі значним відстроченням оплати (декілька років) також призводить до формування податкового кредиту, який не підтверджено оплатою. 
4) Згідно п. 1.4 зовнішньоекономічного договору детальний опис товару, що поставляється, визначаються Сторонами у відповідних специфікаціях. Проте, в результаті проведення митного огляду виявлено, що товар №5 містить неповні відомості щодо опису товару, заявлені у графі 31 ЕМД та товаросупровідних документах, що може впливати на вартість товару.
Після надання основних та додаткових документів 04.02.2026 Відповідачем було винесено картку відмови №UA500020/2026/000033 в митному оформленні (випуску) товарів та прийнято рішення про коригування митної вартості UA500020/2026/000026/1 від 04.02.2026.
Позивач вважає прийняті рішення про коригування митної вартості та картку відмови протиправними, такими, що порушують його права і законні інтереси.
Вирішуючи питання про правомірність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, суд враховує такі приписи діючого законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 4 та 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. 
До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: (далі їх перелік). 
Також згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
У цій справі при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсу та інших документів постачальника, враховуючи витрати на перевезення, за умовами поставки CFR.
Висновки суду щодо прийнятого рішення відповідача є наступними. 
Щодо зауважень митного органу про додаткові витрати імпортера на транзитні митні формальності, пов`язані з транспортуванням такі як зміну судна, позивач зазначив, що перевантаження контейнера FFAU1751945 з океанського судна MSC ISCHIA на фідерне судно KEREMCAN є стандартною процедурою трансшипменту (transshipment) у межах єдиного наскрізного коносаменту № XM250751613. Згідно з умовами поставки CFR, Продавець оплачує всі витрати на доставку до порту призначення, що підтверджується відміткою «FREIGHT PREPAID» у коносаменті. Будь-які технологічні операції в транзитних портах (перевалка, зберігання, зважування) є складовою частиною сервісу перевізника, вартість якого вже включена до ціни товару. Посилання митного органу на Компендіум ВМО лише підтверджує позицію Позивача: транспортні витрати мають бути включені до митної вартості. У даному випадку вони включені до ціни товару, що підтверджується відміткою «Freight Prepaid» у коносаменті та базисом поставки CFR. 
Суд погоджується з обґрунтуваннями позивача і зазначає, що вимога митниці виокремити витрати імпортера або надати на них «додаткові документи» суперечить ст. 58 МКУ, оскільки вони не є додатковими, а є основними складовими ціни. Митний орган не надав доказів того, що Покупець ніс будь-які витрати понад ціну, вказану в інвойсі. Зміна судна є частиною сервісу перевізника, вартість якого повністю оплачена Продавцем до моменту подання декларації. Будь-які припущення про «невраховані витрати» є безпідставними та не можуть бути причиною для відмови у застосуванні 1-го методу визначення митної вартості.
Щодо ненадання інформації про здійснення або нездійснення страхування товару, позивач зазначив, що позиція митного органу є необґрунтованою, оскільки відповідно до Incoterms 2010, умови CFR (Cost and Freight) передбачають, що продавець зобов`язаний оплатити вартість товару та фрахт до порту призначення, при цьому обов`язок страхування товару на продавця не покладається. Страхування за умовами CFR є правом, а не обов`язком сторін і здійснюється виключно за їх домовленістю.
Суд погоджується з позицією позивача і зазначає, що сам факт відсутності страхування або інформації про страхування повністю відповідає природі умов CFR і не може розцінюватися як недолік документального підтвердження митної вартості. Відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, декларант подає документи, що підтверджують митну вартість товарів, у частині тих складових, які фактично мали місце. 
Згідно зі статтею 58 Митного кодексу України, витрати на страхування включаються до митної вартості лише у разі їх фактичного здійснення. У випадку, якщо страхування не здійснювалося, відсутні як об`єкт включення до митної вартості, так і обов`язок декларанта підтверджувати неіснуючі витрати будь-якими документами. 
Суд зазначає, що митне законодавство України не містить вимоги обов`язково підтверджувати документально факт нездійснення страхування, а також не покладає на декларанта обов`язку подавати документи щодо витрат, які відсутні.
Щодо умов оплати не пізніше 45 днів після отримання товару, що на думку митного органу може розглядатись як прихований лізинг та призводить до формування податкового кредиту, який не підтверджено оплатою, позивач зазначив, що чинне законодавство України не встановлює жодних обмежень щодо строків оплати товарів (у межах законодавчо визначених термінів розрахунків у ЗЕД) та не пов`язує право на застосування 1-го методу з моментом фактичного перерахування коштів, не може вважатися «значним відстроченням на декілька років» і не має ознак лізингової операції, оскільки передбачає повний перехід права власності на товар без виплати періодичних лізингових платежів. Умови специфікації повністю відповідають «звичайному ходу торгівлі», а припущення митного органу про «додаткові домовленості» не підкріплені жодними доказами, що порушує ч. 2 ст. 52 МКУ.
Суд приймає обґрунтування позивача і зазначає, що висновки митного органу викладені у цьому пункті є їх припущеннями та необґрунтованими підозрами, які не ґрунтуються на будь яких доказах та нормах права. Наявність у контракті умови про відстрочення платежу на 45 днів є звичайною комерційною практикою, яка не впливає на ціну угоди та не перешкоджає визначенню митної вартості за методом 1
Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов, а відстрочення платежу є стандартним інструментом товарного кредитування, що широко застосовується в умовах повної конкуренції. Щодо податкового кредиту, то згідно з п. 198.2 ПКУ право на нього виникає на дату сплати ПДВ при ввезенні товарів, незалежно від факту оплати самого товару постачальнику, що свідчить про помилковість висновків митного органу.
Щодо відсутності детального опису товару № 5, які можуть впливати на його вартість позивач зазначив, що Митний орган зазначає, що обсяг опису «може впливати» на вартість, проте не вказує, які саме характеристики (марка, модель, технічні параметри) були нібито приховані та як саме вони корелюють із ціноутворенням. Подані до оформлення коносамент № XM250751613, інвойс та специфікація у своїй сукупності дозволяють однозначно ідентифікувати товар, його кількість (1476 місць) та вагу (8 295.4 кг). Дані митного огляду лише підтвердили фізичну наявність товару, а будь-які суб`єктивні висновки інспектора про «неповний опис» не спростовують ціну, вказану в комерційних документах.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 52 МКУ, обов`язок доведення недостовірності даних покладається на митницю. Сам по собі факт «неповноти» опису в графі 31 ЕМД, за умови ідентичності товару наданим документам, не є правовою підставою для відмови у застосуванні 1-го методу визначення митної вартості. Оскільки товар №5 був ідентифікований за основними ознаками, а митниця не надала розрахунків, які б підтверджували іншу вартість на основі «повного» опису, рішення про коригування вартості є неправомірним.
Крім того, митний орган не зазначає, що саме є недостатнім в описі для того, щоб визнати його неповним. Зауваження до опису товару носять технічний характер і не спростовують числові значення заявленої митної вартості.
Щодо зауважень митного органу стосовно експортної декларації країни відправлення (КНР), Позивач зазначив, що розбіжність в умовах поставки (FOB у декларації КНР проти CFR Odessa в інвойсі) має об`єктивне пояснення. Вантажовідправник у Китаї здійснює експортне оформлення на умовах FOB, оскільки його відповідальність та витрати обмежуються портом завантаження (Nansha). Водночас, згідно з контрактом, Продавець бере на себе витрати на фрахт до Одеси, що й формує умови CFR. Відтак, ціна в експортній декларації (без фрахту) та в інвойсі (з фрахтом) відрізняються саме на суму транспортних витрат, що підтверджується відміткою «FREIGHT PREPAID» у коносаменті. Отже, експортна декларація КНР повністю корелюється з іншими документами за вагою (8 295.4 кг) та кількістю місць (1476 CARTONS). Формальні розбіжності в датах та базисах поставки зумовлені міжнародною практикою залучення посередників і не свідчать про недостовірність заявленої митної вартості. Те, що декларація від 26.11.2025 складена раніше за інвойс, є логічним наслідком логістики: експортне оформлення в Китаї відбувається в момент завантаження на борт (26.11.2025), тоді як фінальний інвойс для оплати часто оформлюється після завершення технічних процедур.
Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 53 МКУ, експортна декларація є додатковим, а не обов`язковим документом, тому формальні зауваження до неї не можуть бути самостійною підставою для відмови у застосуванні 1-го методу. Пояснення позивача є такими, що повністю спростовують позицію митного органу, який лише поставив під сумнів вказані документи, але не довів їх вплив на визначення митної вартості.
Щодо відсутність терміну дії у прайс-листі від 26.01.2026, суд зазначає, що прайс-лист – це по суті довідник цін (тарифів) на товари або послуги, який адресований невизначеному колу покупців, є документом довільної форми. Окрім того, посилання як на складову та підставу визначення митної вартості товару на підставі прайс-листа виробника товару є безпідставними, оскільки обов`язкове подання такого документу ч. 2 ст. 53 МК України не передбачено. 
Відповідач в оскаржуваному рішенні не посилається на жодну норму законодавства України, міжнародного законодавства, які б зобов`язували сторони договору купівлі-продажу визначати вимоги до прайс-листів, пакувальних листів, калькуляцій, комерційних пропозицій.
Щодо не проведення експертом аналізу вартості аналогічних товарів у країні-експортері, позивач зазначив, що відповідно до змісту Висновку № 69/26 від 04.02.2026, об`єктом дослідження була саме ціна угоди (фактично сплачена вартість) конкретної партії товару на підставі наданих первинних документів (контракту, інвойсу № 64/01/2026, специфікацій та коносаменту № XM250751613). Завданням експерта у даному випадку є підтвердження числового значення митної вартості за методом 1 (ціна договору), а не пошук альтернативних ринкових цін, оскільки згідно зі ст. 58 МКУ метод за ціною угоди є пріоритетним. Експертне дослідження підтверджує, що заявлена вартість відповідає умовам поставки CFR Одеса та враховує всі складові, включаючи фрахт, що підтверджується відміткою «FREIGHT PREPAID» у коносаменті. Відсутність у висновку аналізу «аналогічних товарів» не є недоліком, а навпаки свідчить про дотримання експертом методології визначення дійсної вартості конкретної операції, як того вимагає ст. VII ГАТТ та ст. 52, 53 МКУ.
Суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 327 МК України у разі необхідності за власним бажанням залучення спеціалістів та експертів може здійснювати декларант (власник товару та/або транспортного засобу).
Як встановлено судом, позивач подав такий висновок за власним бажанням на підтвердження митної вартості товару, але наявність такого висновку не є визначальною при встановленні митної вартості. 
Митний орган не надав жодних документальних доказів або власних розрахунків щодо вартості аналогів, які б спростовували висновки експерта, а отже, його зауваження є суто суб`єктивним припущенням. Експертне дослідження № 69/26 є належним та допустимим доказом, оскільки воно базується на реальних фінансових документах поставки. 
Оскільки ціна договору (метод 1) підтверджена документально та експертним шляхом, вимога митниці щодо обов`язкового порівняння з аналогами за наявності достовірних даних про ціну угоди є протиправною.
Таким чином, суд приходить до висновку, що надані разом з митними деклараціями документи у своїй сукупності є достатніми для перевірки митної вартості визначеної відповідно до ціни контракту. 
Наведені у рішеннях митного органу застереження, не є такими, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів за основним методом, оскільки використані декларантом відомості підтверджені документально, визначені кількісно і є достовірні, тобто наявні всі складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні. А тому не можуть застосовуватись другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України.
Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши письмові докази надані сторонами та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки позивачем доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
В той же час, відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не навів правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду не відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ТОВ “ДАНН.” задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати Рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500020/2026/000026/1 від 04.02.2026 та картку відмови в прийняти митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2026/000033 від 04.02.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (ЄДРПОУ 44005631) на користь ТОВ “ДАНН.” (ЄДРПОУ40929000, 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 11) судовий збір у сумі 4 631,35 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.