ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 605/403/25	Головуючий у 1-й інстанції Кравчук В. М. 	
Провадження № 22-ц/817/512/26 	Доповідач - Гірський Б.О.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого — Гірського Б.О.
суддів — Храпак Н.М., Хоми М.В.
за участю секретаря — Панькевич Т.І., 
у відсутності сторін
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №605/403/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» від імені якого діє Іванчук Галина Іванівна на додаткове рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року (ухвалене суддею Кравчук В.М.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрокомпанія “Дружба” про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди землі та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Підгаєцького районного суду Тернопільської області перебувала цивільні справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрокомпанія “Дружба” про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди землі та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 13 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
17.01.2026 року через систему «Електронний суд» представник відповідача ТОВ «Агрокомпанія Дружба» - адвокат Вийванко Н.П. подала заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі в частині стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн.
Додатковим рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року вказану заяву задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» на користь ТОВ «Агрокомпанія Дружба» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500 грн.
В апеляційній скарзі представник ТОВ “Агрокомпанія Прикарпаття” - Іванчук Г.В. просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вищезазначеної заяви.
Посилається на те, що судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення було порушено норми процесуального права.
Вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 8 500 грн. не є співмірними наданому об`єму адвокатських послуг, є завищеними, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.
Посилається на те, що судом першої інстанції не було повідомлено сторони у справі про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цієї цивільної справи, чим суттєво порушено права позивача надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагався компенсувати за рахунок протилежної сторони.
Звертає увагу на те, що у відзиві на позовну заяву від 08.10.2025 року представником ТОВ «Агрокомпанія Дружба» зазначено, що судові витрати слід покласти на позивача в розмірі попереднього розрахунку 10 000 грн., проте, судом частково задоволено заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат без належного обґрунтування збільшення розміру витрат на правову допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ТОВ «Агрокомпанія Дружба» - адвокат Вийванко Н.П. просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
Звертає увагу на те, що обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість підтверджені належними та допустимими доказами.
Сторони належним чином повідомлялись про дату, час і місце слухання справи, в судове засідання не з`явились, просять розглянути справу у їх відсутності, що не перешкоджає розгляду справи, відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.
За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.
Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.
У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18)).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина восьма статті 83 ЦПК України).
Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 статті 30 Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Так, судом встановлено, що представником відповідача ТОВ «Агрокомпанія Дружба» - адвокатом Вийванко Н.П. було подано докази на підтвердження понесених судових витрат з дотриманням вимог ч.8 ст. 141 ЦПК України, а саме: договір про надання правової допомоги № 05/25 від 09 вересня 2025 року, детальний опис та акт приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 14.01.2026 року.
З акту приймання-передачі наданих послуг (виконаних робіт) вбачається, що адвокатом Вийванко Н.П., яка надавала правничу допомогу та представляла інтереси відповідача ТОВ «Агрокомпанія Дружба», було виконано такі послуги: 1) усна консультація з клієнтом, узгодження правової позиції у справі, необхідності отримання та подання відповідних доказів у справі, роз`яснення питань, які виникають в ході розгляду справи - 2 год. - 4 000 грн.; 2) вивчення документів, наданих клієнтом, опрацювання законодавства та формування правової позиції захисту у суді - 2 год. - 4 000 грн.; 3) підготовка відзиву на позов (9 сторінок) із усіма доказами, включаючи аналіз судової практики в подібних правовідносинах - 2 год. - 4 000 грн.; 4) участь у судових засіданнях у суді першої інстанції (у режимі відеоконференції): 22.10.2025 року, 06.11.2025 року, 19.11.2025 року, 09.12.2025 року, 07.01.2026 року - 5 засідань — 5 000 грн. Усього вартість наданих послуг становить 17 000 грн.
Дослідивши заяву представника відповідача про розподіл судових витрат, та вирішуючи чи є розмір витрат відповідача на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в цій справі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на суму 17 000 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характеру необхідних, неминучих, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що при вирішенні судом першої інстанції питання про розподіл судових витрат, місцевим судом враховано конкретні обставини даної справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, відтак правомірно стягнуто з позивача ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» на користь відповідача ТОВ «Агрокомпанія Дружба» 8 500 грн. витрат на правничу допомогу.
Визначений судом першої інстанції розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було повідомлено сторони у справі про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом цієї цивільної справи, чим суттєво порушено права позивача надати свої заперечення щодо розміру витрат, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що відповідно до ч.3 ст. 270 ЦПК України додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. 
Більше того, з матеріалів справи вбачається, що 23.01.2026 року представником ТОВ “Агрокомпанія Прикарпаття” - Іванчук Г.В. було подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с. 141), в якій остання просила зменшити заявлений розмір витрат на правничу допомогу з 17 000 грн. до 5 000 грн.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення та скасування додаткового судового рішення. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомпанія Прикарпаття» — залишити без задоволення.
Додаткове рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 18 травня 2026 року.

Головуючий       Гірський Б.О.

Судді:        Храпак Н.М.

Хома М.В.